Постанова 
Іменем України
 
26 жовтня 2021 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/13042/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
за участю секретаря Ратушного А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Печерського районного суду м. Києва 
 
від 15 лютого 2021 року 
 
в складі судді Волкової С.Я.
 
у справі №757/9754/13-ц Печерського районного суду м. Києва
за заявою ОСОБА_1 
про зміну стягувача,
заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "ОТП БАНК", ОСОБА_2 ,                                                                    
                                                 В С Т А Н О В И В:
 
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про заміну стягувача його правонаступником.
 
Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2013 у справі №757/9754/13-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства "ОТП БАНК" (далі - ПАТ "ОТП Банк", Банк) до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої на користь Банку заборгованість у розмірі 430 737,04 доларів США та 3 441,00 грн судового збору. На виконання даного рішення 23.07.2014 Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист. 
 
Зазначив, що 15.03.2019 між ПАТ "ОТП Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Хаус" (далі - ТОВ "ФК "Інвест Хаус") було укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитними договорами, укладеними 18.04.2006 та 27.11.2007.
 
Також ОСОБА_1 зазначив, що в подальшому, а саме 18.03.2019 між ним та ТОВ "ФК "Інвест Хаус" було укладено договір про відступлення права вимоги №02-18-03/19-К-1 і договір №04-18-03/19-К-2, за умовами яких до нього перейшло право вимоги за кредитними договорами укладеними з ОСОБА_2 18.04.2006 та 27.11.2007.   
 
За вказаних обставин, просив замінити стягувача ПАТ "ОТП Банк" на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих листах по справі №757/9754/13-ц та у виконавчих провадженнях, відкритих на підставі виконавчих листів по справі №757/9754/13-ц.
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про заміну стягувача.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність в матеріалах справи доказів переходу до ОСОБА_1 права вимоги до ОСОБА_2 . Поряд з цим, суд в оскаржуваній ухвалі встановив, що між ТОВ "ФК "Інвест Хаус" та                    ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, за яким до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним 18.04.2006 між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_2 .
 
Зауважив, що в рішенні Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2013 встановлено, що ПАТ "ОТП Банк" є правонаступником АКБ "Райффайзенбанк Україна", в тому числі за кредитним договором №CNL-В00/055/2006 від 18.04.2006, укладеним з ОСОБА_2 .
 
За наведених обставин просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від              06 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_4 , подала відзив, в якому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про відсутність підстав для задоволення заяви, просила в задоволенні скарги відмовити.
В обґрунтування своїх заперечень проти апеляційної скарги зазначила, що є недоведеними вимоги ОСОБА_1 про заміну стягувача, оскільки до заяви не було додано акту приймання-передачі на виконання умов п. 2.3. Договору відступлення права вимоги від 18.03.2019, укладеного між ТОВ "ФК "Інвест Хаус" та ОСОБА_1 .
Вказувала, що відсутні підстави для задоволення заяви про заміну стягувача, оскільки ОСОБА_1 є фізичною особою, тоді як з укладенням договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця-банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не є юридичною особою та фінансовою установою, відповідно не може надавати фінансові послуги.
Зазначила, що на даний час в судовому порядку нею оскаржуються договори відступлення права вимоги, а також те, що відсутні відкриті виконавчі провадження за виконавчими листами, в яких ОСОБА_1 просить замінити стягувача.
Крім того, додала, що ОСОБА_1 долучено до апеляційної скарги нові докази, які не подавалися до суду першої інстанції, і не наведено мотивів неможливості їх подання до суду першої інстанції.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
 
Заінтересована особа - ПАТ "ОТП Банк", належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПАТ "ОТП Банк".
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
 
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано договору про відступлення права вимоги, на підставі якого він набув право вимоги за кредитним договором, укладеним між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_2 .
 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним з наступних підстав.
 
З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2006 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_2 було укладено  кредитний договір №CNL-В00/055/2006 (далі - кредитний договір від 18.04.2006).
 
В травні 2013 року ПАТ "ОТП Банк" звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 430 737,04 доларів США за кредитним договором №CNL-В00/055/2006 від 18.04.2006.
 
15 листопада 2013 року Печерським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк" заборгованість за кредитним договором від 18.04.2006 у розмірі 430 737,04 доларів США» та судовий збір в сумі 3 441 грн 00 коп.
 
В рішенні Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2013 встановлено, що ПАТ "ОТП Банк" є правонаступником АКБ "Райффайзенбанк Україна", з яким ОСОБА_2 18.04.2006 уклала кредитний договір №CNL-В00/055/2006.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року рішення суду від 15.11.2013 залишено без змін, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року залишена без змін.
 
На виконання рішення суду 23 липня 2014 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №757/9754/13-ц.
 
Також з матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2019 року між ПАТ "ОТП Банк, яке є правонаступником АКБ "Райффайзенбанк Україна", та ТОВ "ФК "Інвест Хаус" укладено Договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор відступив новому кредитору у повному обсязі належне первісному кредиторові за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 , №CNL-В00/055/2006 від 18.04.2006 в розмірі 661 826,97 доларів США.
 
В липні 2020 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про заміну сторони стягувача у даній справі. До заяви про заміну стягувача ОСОБА_1 долучив копію Договору про відступлення права вимоги №04-18-03/19-К-2, укладеного 18.03.2019 між ТОВ "ФК "Інвест Хаус" та ТОВ ОСОБА_1 , за умовами якого ТОВ "ФК "Інвест Хаус" відступило ОСОБА_1 , а останній набув права вимоги за кредитним договором №CNL-В00/055/2006 від 18.04.2006, укладеним між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_2 (том 3, а.с. 203-204).
 
Матеріали справи не містять доказів, що Договір про відступлення права вимоги від 18.03.2019 у визначеному законом порядку визнано недійсним.
 
Наведені фактичні обставини вказують на те, що в матеріалах справи містяться належні доказами підтверджується факт переходу до ОСОБА_1 права вимоги за кредитним договором №CNL-В00/055/2006 від 18.04.2006, укладеним між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_2 .
 
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони стягувача, суд першої інстанції вищевказаного не врахував та помилково не взяв до уваги, що в матеріалах справи наявний чинний договір про відступлення права вимоги від 18.03.2019, за яким до                    ОСОБА_1 перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 18.04.2006, укладеного з АКБ "Райффайзенбанк Аваль".
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про заміну стягувача з підстав не надання доказів переходу права вимоги. 
 
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що питання про заміну сторони стягувача судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду.
 
Вирішуючи заяву  ОСОБА_1 про заміну стягувача, колегія суддів виходить з наступного.
 
Як зазначалось вище, 18.03.2019 між ТОВ "ФК "Інвест Хаус", яке в свою чергу є правонаступником ПАТ "ОТП Банк", а останній правонаступником АКБ "Райффайзенбанк Україна", та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги                       №04-18-03/19-К-2 (далі - Договір).
 
Пунктом 1.1. Договору  передбачено, що первісний кредитор відступає в повному обсязі, а новий кредитор набуває право вимоги у повному обсязі, належне первісному кредиторові за кредитним договором, укладеним між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_2 №CNL-В00/055/2006 від 18.04.2006, в розмірі 661 826,97 доларів США.
 
В пункті 1.4. Договору визначено, що первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги передбачені у п. 1.1. даного Договору на підставі Договору комісії №01-14-03/19 від 14.03.2019, що укладено між сторонами.
 
Згідно з п. 2.3. Договору, первісний кредитор протягом 5-ти банківських днів з моменту набуття чинності цим Договором зобов`язується передати за актом новому кредитору завірену належним чином копію кредитного договору разом з усіма змінами та доповненнями, а також інші документи, які засвідчують права, що передаються, дійсність переданих новому кредитору вимог, які є в наявності у первісного кредитора, та інформацію, яка є важливою для здійснення цих прав.
 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 долучив документи, визначені п. 1.4 та п. 2.3. Договору, а саме Договір комісії №01-14-03/19 від 14.03.2019 та Акт приймання-передачі прав вимоги, до апеляційної скарги.
 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 до суду першої інстанції не надано документів, визначених пунктами 1.4. та 2.3. Договору, оскільки Верховний Суд у справі №757/9764/13-ц за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Яцишина А.М., розглянув по суті касаційну скаргу ОСОБА_1 та в постанові від 17.02.2021 встановив обставини, що ОСОБА_1 став стягувачем у виконавчому провадженні. Дана постанова Верховного Суду від 17.02.2021 міститься в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
 
З наведеного слідує, що в матеріальних правовідносинах ОСОБА_1 є правонаступником ТОВ "ФК "Інвест Хаус", яке в свою чергу є правонаступником ПАТ "ОТП Банк", а останній правонаступником АКБ "Райффайзенбанк Україна".
 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що ОСОБА_1 не може надавати фінансові послуги, адже не є фінансовою установою, оскільки згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 у справі №906/1174/18, відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії. А з матералів справи вбачається, що ТОВ "ФК "Інвест Хаус" втратив ліцензію.  
 
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 512 ЦК України).
 
У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
 
За приписами ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
 
Як зазначено в ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
 
Таким чином, за змістом положень статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється його правонаступником. 
 
Виходячи із наведених положень закону, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.
 
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від первісного кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. 
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Отже, звернення правонаступника первісного кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Окрім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року по справі                  №370/2464/17.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви                ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, 
                                                       П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну стягувача, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "ОТП БАНК", ОСОБА_2 .
 
Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" на його правонаступника ОСОБА_1 у справі №757/9754/13-ц.
                                                       
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 27 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                                                             О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                          О.В. Желепа

                                                                                                                              В.А. Кравець