УХВАЛА

29 жовтня 2021 року 
м. Київ

справа №  916/2909/14 
Верховний Суд у складі  колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В.(головуючий), Львова Б. Ю. та Селіваненка В. П., 
розглянувши матеріали касаційної скарги  ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 ) 
на рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та
постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016
за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Французький Бульвар - Еліт" (далі - ТОВ "Французький Бульвар - Еліт")
про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем  на  майно в рахунок  часткового  погашення  заборгованості  у  розмірі    18 135 400,00 грн,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:   ОСОБА_2 ;
ОСОБА_3 , 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі 12.10.2021 (згідно зі штампом Верховного Суду), звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі №916/2909/14. Разом з тим до касаційної скарги скаржником додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
Дослідивши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого. 
Як свідчать матеріали касаційної скарги, предметом касаційного оскарження у даній справі є рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі            № 916/2909/14.
Отже, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції були прийняті у період дії Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, чинній до 15.12.2017.
Згідно зі статтею 107 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду. 
Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України                  (у редакції, чинній з 15.12.2017) судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно із статтею 110 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.
За змістом статті 105 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 
Оскаржувана постанова Одеського апеляційного господарського суду у справі №  916/2909/14 була ухвалена 18.08.2016. Отже, останнім днем строку, встановленого для оскарження рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі №  916/2909/14 в касаційному порядку з урахуванням приписів статей 105, 107, 110 ГПК України  (у редакції, чинній до 15.12.2017), є 07.09.2016.
Однак касаційну скаргу на вказані судові рішення ОСОБА_1 подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду  лише 12.10.2021, тобто зі значним (понад 5 років) пропуском процесуального строку, встановленого на касаційне оскарження. 
У свою чергу, скаржником до касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якому скаржник просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі № 916/2909/14, а також поновити зазначений строк. 
В обґрунтування вказаного клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень заявник зазначає таке:
- ОСОБА_1 був у часником ТОВ "Франзузький Бульвар - Еліт" та у травні 2014 року вийшов зі складу учасників вказаного товариства;
- ТОВ "Франзузький Бульвар - Еліт" гарантувало ОСОБА_1 виконання зобов`язань за договором резервування таун-хаусу від 06.12.2010 №17 щодо передачі ОСОБА_1 вказаного об`єкта будівництва після введення його в експлуатацію, а тому оскаржувані судові рішення, на думку скаржника, можуть впливати на права та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки він є власником майнових прав на таун-хаус, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського (р-н пляжу Свято-Успенського чоловічого монастиря), номер приміщення 17, загальною площею 289,52  кв. м., площа терас і балконів - 31,15 кв. м., площа покрівлі, що експлуатується, - 97, 94 кв.м., що є частиною предмета іпотеки, звернення стягнення на яке було здійснено згідно з оскаржуваним рішенням господарського суду Одеської області від 15.09.2014; 
- про факт наявності оскаржуваних рішення господарського суду Одеської області від 15.09.20214 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у цій справі скаржник дізнався лише 10.09.2021 з листа-відповіді арбітражного керуючого Стапаненко І.Є., після того, як скаржник  звернувся  до ТОВ "Франзузький Бульвар - Еліт" з листом від 09.09.2021, в якому просив надати інформацію про стан будівництва курортно-рекреаційного комплексу сімейного типу, інвестором якого є скаржник;  
- ОСОБА_1 протиправно  не був залучений до розгляду справи №916/2909/14 та не отримував належним чином засвідчених копій зазначених судових рішень у цій справі.
Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Права господарського суду при вирішенні питання, що виникають у зв`язку із відновленням пропущеного процесуального строку, унормовуються процесуальним законодавством, зокрема, відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Зі змісту наведеної правової норми убачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Отже, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Відповідно до частини першої статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. 
Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності"). 
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010)
Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).
Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява   № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).
Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. 
Отже, в контексті наведеного необхідність перегляду судового рішення, що набрало законної сили та чинне понад 5 років, має бути зумовлена виключними обставинами (оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення), наявність яких є очевидною та безспірною, що обґрунтовувало би порушення принципу правової визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, та виправдовувало таке порушення необхідністю відновлення прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася до суду за таким переглядом, а також неможливістю цієї особи відновити свої права шляхом використання передбачених законом інших способів захисту. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що підстави, наведені скаржником у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, зокрема посилання скаржника на те, що йому стало відомо про оскаржувані судові рішення лише після звернення самого ж скаржника до ТОВ "Франзузький Бульвар - Еліт" з вимогою про надання інформації та отриманням ним листа-відповіді арбітражного керуючого Стапаненко І. Є. від 10.09.2021 №02-01/218, є неповажними, оскільки скаржником не обґрунтовано того, що позбавило останнього можливості дізнатися про оскаржувані судові рішення раніше, ніж 21.09.2021, адже він як інвестор мав можливість цікавитись станом будівництва та звернутися із аналогічним листом щодо надання відповідної інформації раніше, ніж через 5 років. Сама лише наявність вказаного листа від 10.09.2021 №02-01/218 як доказу на підтвердження поважності причин для поновлення строку не може вважатися особливими та непереборними обставинами, що зумовили пропуск процесуального строку для перегляду судового рішення, що набрало законної сили та чинне понад 5 років.
Отже, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.
Частиною третьою статті 292 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. 
Окрім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон). 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За приписами підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону (у редакції, чинній на момент подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна, звернення стягнення на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається, виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов. 
Предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки, загальна  вартість якого, як встановлено судами попередніх інстанцій та зазначено в оскаржуваних судових рішеннях, становить 18  135  400,00 грн.
Так, рішенням господарського суду Одеської області від 15.09.2014, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016, позов задоволено: звернуто стягнення в рахунок часткового погашення (у розмірі 18  135  400,00 грн) заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "Французький Бульвар-Еліт" перед публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" за договором кредиту, на належний товариству з обмеженою відповідальністю "Французький Бульвар - Еліт" предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,5291 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського (район пляжу Свято - Успенького чоловічого монастиря), кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:35:002:0009, цільове призначення: для будівництва курортно - рекреаційного комплексу (2- 3 поверхи), яка належить товариству з обмеженою відповідальністю "Французький Бульвар - Еліт" на праві приватної власності майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершене, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому, а саме: курортно - рекреаційний комплекс сімейного типу, що будується за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського (район Свято - Успенського чоловічого монастиря); визнано право власності публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на земельну ділянку, загальною площею 0,5291 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського (район пляжу Свято - Успенького чоловічого монастиря), кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:35:002:0009, цільове призначення: для будівництва курортно - рекреаційного комплексу (2- 3 поверхи).
Отже, з урахуванням викладеного за подання цієї касаційної скарги судовий збір мав обчислюватись та сплачуватись до спеціального фонду Державного бюджету України з урахуванням вимог вказаних норм Закону у розмірі 146  200,00 грн (73  100,00*200%).
Проте скаржником до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Не зазначено про наявність такого доказу і в додатках до касаційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме: навести інші підстави, за їх наявності, для поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, а також надати оригінал документа,  що  підтверджує сплату  судового  збору  у розмірі  146  200,00 грн на реквізити, які зазначені на вебсайті Верховного Суду у розділі "Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях", із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга).
З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України .
Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі №916/2909/14 залишити без руху.
2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги до 18 листопада 2021 року. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м.  Київ, вул.  О.  Копиленка, 6.
3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       І.  Булгакова

Суддя                                                                                                       Б. Львов 

Суддя                                                                                                       В. Селіваненко