Справа № 148/74/21
Провадження № 22-ц/801/2298/2021
Категорія: 79
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року	Справа № 148/74/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
Секретар: Кузьменко Б. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Тульчинської міської ради Вінницької області 
на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Сектору культури, молоді та спорту Тульчинської районної державної адміністрації, про скасування наказу від 29 грудня 2020 року про звільнення працівника, поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, 
Рішення ухвалив суддя Саламаха О. В.
Рішення ухвалено о 14 год 36 хв у м. Тульчині
Дата складення повного тексту рішення – 27 серпня 2021 року, 
Встановив:
15 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тульчинської рай        онної централізованої бібліотечної системи, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Сектору культури, молоді та спорту Тульчинської районної державної адміністрації, про скасування наказу від 29 грудня 2020 року про звільнення працівника, поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. 
Свої вимоги мотивувала наступним. 11 січня 2021 року вона отримала наказ № 12-к від 29 грудня 2021 року директора Тульчинської районної централізованої бібліотечної системи ОСОБА_2 про звільнення її з посади завідувача Бортницької сільської бібліотеки-філії з 31 грудня 2020 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Даний наказ вважає незаконним і таким, що суперечить Конституції України та чинному законодавству.
Ніякої угоди із Тульчинською районною централізованою бібліотечною системою про припинення трудового договору завідуюча Бортницькою сільською бібліотекою-філією ОСОБА_1 ніколи не підписувала. Єдиною підставою для звільнення працівника по п. 1 ст. 36 КЗпП України є його заява, форма якої законом не визначається.
Окрім цього є некоректним, неправильним і незаконним посилання директора в наказі як на підставу звільнення на наказ Сектора культури, молоді та спорту № 96-ок «Про звільнення з посад працівників закладів культури Бортницької сільської ради» від 24 грудня 2020 року, дія якого призначена в майбутньому – з 31 грудня 2020 року.
Наказ № 12-К від 29 грудня 2020 року про звільнення працівника Бортницької філії за формою не відповідає наказу Держкомстату від 05 лютого 2008 року за № 489, оскільки ст. 36 КЗпП України є матеріальним законом.
Оскільки роботодавцем порушено її конституційне право на працю, тому вона звернулася до суду за захистом свого порушеного права на працю, подавши даний позов до суду, у якому просила скасувати наказ директора Тульчинської районної централізованої бібліотечної системи № 12-К від 29 грудня 2020 року ОСОБА_2 про звільнення її із займаної посади завідуючої Бортницької сільської бібліотеки-філії з 31 грудня 2020 року; поновити її на роботі на посаді завідуючої Бортницькою сільською бібліотекою та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за січень місяць 2021 року; рішення про поновлення на роботі допустити до негайного виконання.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 березня 2021 року задоволено клопотання позивача та замінено відповідача із Тульчинської районної централізованої бібліотечної системи на Тульчинську міську раду.
10 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила скасувати наказ директора Тульчинської районної централізованої бібліотечної системи № 12-К від 29 грудня 2020 року ОСОБА_2 про звільнення її із займаної посади завідуючої Бортницької сільської бібліотеки-філії з 31 грудня 2020 року; поновити її на роботі на посаді завідуючої Бортницькою сільською бібліотекою та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за січень, лютий, березень 2021 року в сумі 18 408,00 грн., із розрахунку 6136,00 грн. за кожен місяць; рішення про поновлення на роботі допустити до негайного виконання та судові витрати покласти на відповідача.
12 липня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила скасувати наказ директора Тульчинської районної централізованої бібліотечної системи № 12-К від 29 грудня 2020 року ОСОБА_2 про звільнення її із займаної посади завідуючої Бортницької сільської бібліотеки-філії з 31 грудня 2020 року; поновити її на роботі на посаді завідуючої Бортницькою сільською бібліотекою та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2021 року в сумі 42 952,00 грн., із розрахунку 6136,00 грн. за кожен місяць; рішення про поновлення на роботі та виплати за час вимушеного прогулу виконати негайно та всі судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року позов задоволено.
Скасовано наказ директора Тульчинської районної централізованої бібліотечної системи № 12-К від 29 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючої Бортницької сільської бібліотеки-філії з 31 грудня 2020 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючої Бортницької бібліотеки-філії Комунального закладу «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області».
Стягнуто з Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період січень-липень 2021 року у розмірі 42 952,00 грн.
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнено з Тульчинської міської ради в дохід держави судовий збір у розмірі 1816,00 грн. і на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3600,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач Тульчинська міська рада просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити в повному об`ємі заявлених вимог.
Зазначив, що рішення суду вважає незаконним внаслідок порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції порушені матеріальні норми, що містяться у статтях 96, 104-110 ЦК України. Так суд залишив поза увагою те, що Тульчинська централізована бібліотечна система існує, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді завідуючої саме цього закладу з якого була звільнена, а не новоутвореного – комунального закладу «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області», яке ніякого відношення до звільнення ОСОБА_1 не має.
Також судом першої інстанції невірно з`ясовано та покладено в основу винесеного рішення ті обставини, що Тульчинська централізована бібліотечна система, з якої звільнена позивач, існує, не перебуває в стані припинення (реорганізації, ліквідації); позивач не підлягає поновленню в установі, з якою перебувала у трудових відносинах; установа, з якої звільнялася позивач – Тульчинська централізована бібліотечна система, не була реорганізована шляхом приєднання до установи комунальний заклад «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області», де вона поновлена за рішенням суду. Не з`ясування цих питань не сприяло повному і всебічному з`ясуванню обставин справи.
Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства та врахував надану представником відповідача офіційну довідку про реорганізацію єдиної бібліотечної системи та віднесення Бортницької бібліотеки-філії до Публічної бібліотеки Тульчинської міської ради Вінницької області, що стало підставою для заміни відповідача. Заміна відповідача та заява про збільшення позовних вимог відповідачем не оспорювалася. На час розгляду справи судом Бортницької бібліотеки-філії в Єдиній бібліотечній системі не було і вже немає. Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. При зміні власника підприємства, при його реорганізації дія трудового договору працівника продовжується. Апеляційну скаргу як безпідставну та необґрунтовану просить залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
У судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Позивач заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення і залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надіслав лист, у якому вказав, що апеляційну скаргу підтримує, рішення суду вважає незаконним внаслідок порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права; просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду та прийняти нове рішенням, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що наказом директора Тульчинської центральної бібліотечної системи № 12 – К від 29 грудня 2020 року «Про звільнення працівника Бортницької бібліотеки-філії» на виконання наказу Сектору культури, молоді та спорту № 96-ок «Про звільнення з посад працівників закладів культури Бортницької сільської ради» від 24 грудня 2020 року, керуючись п. 1 ст. 36 КЗпП України, ОСОБА_1 , завідуючу Бортницькою сільською бібліотекою-філією звільнено із займаної посади 31 грудня 2020 року. ОСОБА_1 ознайомлена із наказом 11 січня 2021 року (а. с. 7).
12 січня 2021 року ОСОБА_1 на ім`я завідувача сектором культури, молоді та спорту Тульчинської РДА подала заяву, якою просила скасувати наказ про звільнення з роботи і запис у трудовій книжці «За згодою сторін, у зв`язку з тим, що її не було попереджено про таке звільнення і заяви вона не писала. Заява прийнята 12 січня 2021 року за вхідним № 20 (а. с. 8).
Тульчинською міською радою Вінницької області на 5 сесії 8 скликання прийнято рішення № 328 від 10 лютого 2021 року про введення Тульчинської міської ради до складу засновника комунальної установи «Тульчинська районна централізована бібліотечна система» (а. с. 45).
Рішенням 8 скликання 2 сесії Тульчинської міської ради № 72 від 17 грудня 2020 року створено комунальний заклад «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області» зі статусом юридичної особи та відповідними відокремленими бібліотеками-філіями з 01 січня 2021 року; затверджено Статут про комунальний заклад «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області» (а. с. 96).
Згідно розділу 1 «Загальні положення» Статуту комунального закладу «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області» комунальний заклад «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області» - це об`єднання бібліотек в єдине структурно-цілісне утворення, до якого входить, у тому числі: Бортницька бібліотека-філія (п. 1.5) (а. с. 97-104).
Відповідач Тульчинська міська рада до поданої 04 жовтня 2021 року апеляційної скарги додала: рішення 7 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 03 березня 2021 року № 383 «Про внесення змін до рішення 5 сесії Тульчинської міської ради 8 скликання від 10 лютого 2021 року № 328 «Про входження Тульчинської міської ради до складу засновників комунальної установи «Тульчинська районна централізована бібліотечна система» шляхом прийняття права засновника від Тульчинської міської ради»; Статут комунальної установи «Тульчинська централізована бібліотечна система» (нова редакція); Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 23 грудня 2004 року по 04 жовтня 2021 року (а. с. 129, 138-139, 140-145, 146-147, 148-153).
За правилами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідач надавши до апеляційної скарги зазначені докази, які не подавав до суду першої інстанції, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому такі докази судом апеляційної інстанції не приймаються.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що припинення трудового договору здійснено саме з ініціативи роботодавця і працівник ОСОБА_1 відповідної заяви про припинення трудового договору не писала та про своє звільнення з 31 грудня 2020 року їй не було відомо, про це вона дізналася лише 11 січня 2021 року, коли ознайомилася із наказом про звільнення від 29 грудня 2020 року, зазначивши у наказі про свою незгоду із звільненням, що ще раз доводить відсутність домовленості (згоди) сторін щодо звільнення.
Такий висновок суду першої інстанції колегія судів вважає вірним, оскільки він відповідає вимогам трудового законодавства та встановленим по справі обставинам.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини 1 і 6 статті 43 Конституції України).
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці 7 статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.
Згідно положень статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору (частина 2). У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40) (частина 3). 
Відповідно до роз`яснень, даних у пунктах 8 і 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року (зі змінами та доповненнями), при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. (пункт 8). При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові (пункт 18). 
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року (зі змінами та доповненнями), у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції взяв до уваги наведені положення трудового законодавства та встановлені фактичні обставини справи і прийшов до вірного висновку, що угода сторін є самостійною підставою для розірвання трудового договору та відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи власника та з ініціативи працівника, а також, що припинення трудового договору здійснено саме з ініціативи роботодавця, а працівник ОСОБА_1 відповідної заяви про припинення трудового договору не писала і про звільнення з 31 грудня 2020 року їй не було відомо, і що вона продовжувала виходити на роботу після видачі 29 грудня 2020 року оскаржуваного наказу, про який дізналася лише 11 січня 2021 року, коли ознайомилася із цим наказом про звільнення, виразивши своє відношення до нього записом про свою незгоду із звільненням, що свідчить про відсутність згоди сторін на звільнення, як того вимагає пункт 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.
Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Зважаючи на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що зазначена у наказі директора Тульчинської районної централізованої бібліотечної системи № 12 – К від 29 грудня 2020 року підстава звільнення позивача із роботи, не відповідає законові, а саме – пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із чим наявні правові підстави для визнання незаконним наказу про звільнення позивача із займаної нею посади за № 12 – К від 29 грудня 2020 року та поновлення її на роботі.
За викладених обставин судове рішення у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення позивача та поновлення її на роботі, є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення в цій частині.
Водночас, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні, оскільки судом першої інстанції майже вірно застосовані норми матеріального права при вирішенні цієї частини спору, проте не вірно зроблені розрахунки суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2).
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в абзацах 3-4 пункту 32 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). 
Таким чином є законні підстави для винесення рішення про виплату позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу: з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення – 17 серпня 2021 року.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Згідно з абзацом третім пункту 2 цього Порядку середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).
ОСОБА_1 звільнено із займаної посади наказом директора Тульчинської районної централізованої бібліотечної системи за № 12 – К від 29 грудня 2020 року із 31 грудня 2020 року.
Згідно довідки про доходи, виданої Сектором культури, молоді та спорту Тульчинської районної державної адміністрації, заробітна плата ОСОБА_1 становила: жовтень 2020 року – 3540,12 грн., листопад 2020 року – 7231,95 грн. (а. с. 9).
У жовтні 2020 року був 21 робочий день, у листопаді 2020 року – 21 робочий день, разом 42 робочих дні.
Середньоденна заробітна плата становить: 256,48 грн. (із розрахунку: 3540,12 + 7231,95 = 10772,07 грн. : на 42 робочих дні = 256,48 грн.).
Період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення – 17 серпня 2021 року має 155 робочих днів ( січень – 19, лютий – 20, березень – 22, квітень – 22, травень – 18, червень – 20, липень – 22, серпень – 12).
Середній заробіток за час затримки складатиме: 39 754,40 грн. (середньоденна заробітна плата – 256,48 помножена на 155 робочих днів).
З урахуванням наведеного до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39 754,40 грн. за період з 01 січня 2021 року по 17 серпня 2021 року.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції порушені матеріальні норми, що містяться у статтях 96, 104-110 ЦК України, оскільки суд залишив поза увагою те, що Тульчинська централізована бібліотечна система існує, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді завідуючої саме цього закладу з якого була звільнена, а не новоутвореного – комунального закладу «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області», яке ніякого відношення до звільнення ОСОБА_1 не має, та що судом невірно з`ясовані і покладені в основу оскаржуваного рішення обставини щодо правильного визначення роботодавця позивача, який має поновити її посаді. Такі доводи спростовуються наступним. 
Статтею 96 ЦК України визначена відповідальність юридичних осіб.
Статтями від 104 до 110 ЦК України передбачено: припинення юридичної особи; виконання рішення про припинення юридичної особи; злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичних осіб; порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення; перетворення юридичної особи; виділ; ліквідація юридичної особи.
Проте, зазначення в апеляційній скарзі порушенням судом першої інстанції вимог цих норм матеріального права, не впливає на вирішення даного спору.
Відповідно до рішення 2 сесії 8 скликання Тульчинської міської ради № 72 від 17 грудня 2020 року створено комунальний заклад «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області» зі статусом юридичної особи та відповідними відокремленими бібліотеками-філіями з 01 січня 2021 року та затверджено Статут про комунальний заклад «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області».
Згідно пункту 1.5 розділу 1 «Загальні положення» Статуту комунального закладу «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області», затвердженого цим рішенням № 72 від 17 грудня 2020 року, комунальний заклад «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області» - це об`єднання бібліотек в єдине структурно-цілісне утворення, до якого входить, у тому числі: Бортницька бібліотека-філія.
Як встановлено по справі позивач ОСОБА_1 працювала на посаді завідуючої Бортницькою сільською бібліотекою-філією, яка згідно рішення Тульчинської міської ради № 72 від 17 грудня 2020 року, ввійшла до складу комунального закладу «Публічна бібліотека Тульчинської міської ради Вінницької області», де позивач має бути поновлена на раніше займаній нею посаді.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини 1). Неправильним застосування норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (абзац 1 частини 2).
Згідно вимог статті 430 ЦПК України суд першої інстанції допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження заробітної плати за один місяць.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Тульчинської міської ради Вінницької області задовольнити частково.
Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 42 952, 00 грн. змінити.
Стягнути з Тульчинської міської ради Вінницької області (код ЄДРПОУ: 04051141, адреса місця знаходження: вул. М. Леонтовича, 1 м. Тульчин Вінницької області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2021 року по 17 серпня 2021 року в сумі 39 754,40 грн. (тридцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят чотири грн. 40 коп.), (без утримання податку й інших обов`язкових платежів).
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. М. Стадник  	

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2021 року