ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9544/21 Справа № 209/3190/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Заворотного К.Я. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа — ОСОБА_2 про скасування відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії,
                                ВСТАНОВИЛА: 

       У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: зобов`язати державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахову С.С. скласти акт опису спадкового майна; вжити заходів щодо встановлення місцезнаходження спадкового майна - автомобіля «Nissan Qashgai», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; укласти з нею договір на управління спадщиною; вжити інші заходи щодо охорони та збереження спадкового майна, передбачені діючим законодавством.
       В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . 07 липня 2020 року вона звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка складається із квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобілю «Nissan Qashgai», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Також їй відомо, що у батька були грошові кошти в розмірі 12 000 доларів США, які він зберігав готівкою та щорічно декларував. При зверненні позивача до нотаріальної контори нотаріус повідомила їй, що спадкоємцем першої черги також є дружина батька — ОСОБА_2 , з якою він зареєстрував шлюб 9 років тому, коли він знаходився на лікуванні у 8-й лікарні, що стало несподіванкою для позивача, оскільки вона знала ОСОБА_2 , як домашню робітницю батька, а про їх шлюб їй не було відомо, хоча вона часто бувала в гостях у батька і ніяких жіночих речей, які б свідчили про постійну присутність в квартирі батька жінки, вона не бачила. І батько, коли інколи тимчасово мешкав в її, позивачки, квартирі, не вів ніякої мови про своє одруження. Сусіди, з якими вона потім спілкувалася на цю тему, казали, що батько проживав сам. Сторож на автостоянці, де батько залишав свій автомобіль, повідомив їй, що автомобіль забрав, начебто, син її батька, надавши документи поліцейського та представившись ОСОБА_4 . 24 липня 2020 року вона звернулася до техніків КП КМР «УКОЖФ» та уклала договір № 1-4420008 про надання їй послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 . 28 липня 2020 року технік КП КМР «УКОЖФ» призначила їй зустріч за зазначеною адресою, але вона не змогла потрапити навіть до під`їзду будинку, бо ОСОБА_2 відмовилася її пускати. Тому вона була вимушена викликати працівників поліції для фіксування того, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди, щоб потрапити до квартири батька, де також знаходяться її особисті речі, особисті речі її сина, майно та готівкові кошти її батька. На даний час вона не може здійснювати збереження та охорону спадкового майна, яке від неї приховують навмисно, чим порушують її права спадкоємця, які вона набула 07 липня 2020 року. Вважає, що спадкове майно може бути знищено, чи взагалі вже знищено. 20 вересня 2020 року вона звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про охорону спадкового майна, мотивуючи свою заяву посиланням на ст. 1283 ЦК України, яка регламентує здійснення охорони спадкового майна. 06 жовтня 2020 року державним нотаріусом їй було відмовлено в здійсненні охорони спадкового майна у зв`язку з тим, що охорона спадкового майна здійснюється до прийняття спадщини. Вважає відмову нотаріуса необґрунтованою та такою, що порушує її права як спадкоємця, а також суперечить вимогам Цивільно-процесуального кодексу, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Посилаючись на статті 1, 60 Закону України «Про нотаріат», главу 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вважає, що у нотаріуса були законодавчо надані йому повноваження для здійснення заходів щодо охорони спадкового майна за її заявою, а, відмовивши в проведенні даних дій, нотаріус свідомо допустила порушення її прав як спадкоємця в майбутньому, оскільки вже зараз автомобіль її батька переховують від неї, і вона припускає, що цей автомобіль може вже бути проданий. Тому, у відповідності зі ст. 3 ЦПК України, ст. 50 Закону України «Про нотаріат», ч. 2 ст. 16 ЦК України, враховуючи позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 року у справі № 759/20387/18 (провадження № 61-1981св19), вона вимушена захищати свої права в судовому порядку шляхом оскарження відмови нотаріуса у вчиненні нотаріального акту.
       Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі /а.с. 211-215/.
       Своє рішення суд обґрунтував тим, що державний нотаріус, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , діяла у відповідності з вимогами Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року N 3425-ХІІ та з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, тобто ОСОБА_1  прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, а у відповідності до ст. 1283 ЦПК України заява про вжиття нотаріусом заходів у вигляді охорони спадкового майна подається до прийняття спадщини спадкоємцями та здійснюється нотаріусом в інтересах всіх спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця, з метою збереження спадкового майна до прийняття спадщини або до набрання законної сили рішення суду про визнання спадщини відумерлою. Натомість, позивач звертається із заявою про охорону спадкового майна у власних інтересах без врахування інтересів іншої спадкоємиці, яка не є відповідачем у справі, та поза межами встановленого строку для подання такої заяви, враховуючи, що спадкове майно перебуває у одного із спадкоємців ( ОСОБА_2 ) і 11 грудня 2020 року закінчився строк, встановлений для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
       Разом з тим опис спадкового майна та передача майна в управління виконується нотаріусом під час вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а враховуючи, що у нотаріуса були відсутні правові підстави для вжиття таких заходів, то і відсутні підстави для опису спадкового майна та передачі його в управління позивачеві, а тому, посилаючись на положення ст. 1283 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65 Закону України “Про нотаріат”, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за №296/5, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову у позовних вимогах ОСОБА_1 . 
       З рішенням суду ОСОБА_1 не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі /а.с.220-229/.
        ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, в силу ст. 360 ЦПК України, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року залишити без змін з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
       Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12 червня 2020 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 448 (а.с. 13).
       Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
       Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_3 , згідно ст. 1261 ЦК України, є його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 .
       Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
       Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
       Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів спадкової справи (а.с. 62-95), ОСОБА_2 , яка є дружиною померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка. До своєї заяви ОСОБА_2 надала нотаріусу: свідоцтво про шлюб, видане 01 грудня 2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 515 (а.с. 71), свідоцтво про ОСОБА_5 (а.с. 72), внаслідок звернення якої заведена спадкова справа у спадковому реєстрі: 659770550; номер у нотаріуса: 340/2020 (а.с 77 - Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі).
       07 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 також звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після свого померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , зазначивши у своїй заяві, що крім неї, іншим спадкоємцем за законом є дружина померлого — ОСОБА_2 (а.с. 63). На підтвердження своїх родинних відносин із спадкодавцем позивач надала свідоцтво про своє народження (а.с. 67).
       Одночасно із цією заявою ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву, в якій просила не видавати ОСОБА_2 спадщину після померлого ОСОБА_3 , оскільки вона буде звертатися до суду щодо її права на спадок (а.с. 65).
       Згідно довідок ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/9525 та № 1/9524 від 24 червня 2020 року (а.с. 73), які знаходяться в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті був зареєстрований з 02 червня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 23 червня 2020 року; на день його смерті разом з ним була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 .
       Також із матеріалів спадкової справи встановлено, що державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. були зроблені в різні банківські установи запити щодо наявності грошових внесків на ім`я померлого ОСОБА_3 та за місцем роботи спадкодавця про розмір недоотриманої заробітної плати.
       Також судом першої інстанції встановлено факт наявності спадкового майна після померлого ОСОБА_3 у вигляді квартири АДРЕСА_2 та автомобіля марки «Nissan Qashgai», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , належні за життя на праві власності померлому ОСОБА_3 , що ані позивачем, ані третьою особою ОСОБА_2 не заперечувалось.
       Таким чином, встановлено, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 , які є спадкоємцями першої черги померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , протягом встановленого ч.1 ст. 1270 ЦК України строку, прийняли спадщину, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом.
       30 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса щодо вжиття заходів забезпечення та охорони спадкового майна з підстав того, що до спадкової квартири, в якій проживав її померлий батько, вона потрапити не може у зв`язку із неправомірними діями третьої особи ОСОБА_2 , а місце зберігання спадкового автомобіля їй не відомо, що вона розцінює як сховання спадкового майна з можливістю його знищення, відчуження тощо. Також зазначає у своїй заяві про наявність у квартирі померлого батька, де наразі мешкає його дружина ОСОБА_2 , 12000 доларів США, що також вважає спадковим майном, внаслідок чого просить забезпечити його відповідною постановою державного нотаріуса, на яку їй нотаріусом надано відмову від 06 жовтня 2020 року у вжитті заходів охорони спадкового майна з підстав звернення з цієї заявою поза межами встановленого для цього строку та у власних інтересах, як спадкоємця, що не передбачено діючим законодавством України (а.с.22).
       Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи з дослідженням доказів, з якими погоджується колегія суддів Дніпровського апеляційного суду, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо звернення зі спірною заявою до нотаріуса своєчасно до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини є безпідставними, оскільки момент прийняття спадщини вважається виявленням бажання спадкоємця прийняти спадщину після померлого шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріуса, а позивач зверталась 30 вересня 2020 року,тоді як із заявою про прийняття спадщини звернулась значно раніше тобто 07 липня 2020 року, про що державний нотаріус і зазначає у своїй відповіді. 
       Також колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції дійшов  правильного висновку щодо застосування норм матеріального права, як то ч.1 ст. 7 Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року N 3425-ХІІ, ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 1283 ЦК України , ч.1 ст. 60 Закону «Про нотаріат», ст.61 Закону України «Про нотаріат», ст.65 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, якими регулюються правовідносини у даній категорії цивільних справ.
       Аналогічного висновку дійшов у своїй постанові від 30 січня 2019 року і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 640/2983/17-ц провадження № 61-21291св18.
       Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до спору між нею та третьою особою ОСОБА_2 щодо майна та майнових прав у спадковому майні, що у цій справі позивачем не заявлялось та судом першої інстанції не розглядалось.
       Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права тане сприймає доводи позивача стосовно порушень судом норм процесуального права, оскільки дані доводи не спростовують обґрунтовані висновки суду, а зводяться лише до незгоди позивача з процесуальними рішеннями та діями суду під час розгляду вказаної справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2021 – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров