Справа № 344/13386/21 
Провадження № 22-ц/4808/1504/21 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
               суддів:                Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
секретаря                Єлісевич О.М.,
з участю                представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа № 2-1828/2009, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2021 року під головуванням судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
26 серпня 2021 року  ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-1828/2009 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11.02.2009 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .
Заява обґрунтована тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.02.2009 задоволено вимоги її позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
На підставі рішення суду було видано виконавчий лист про стягнення аліментівз ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі по 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Вказаний виконавчий лист 22.11.2009 був надісланий Івано-Франківським міським управлінням юстиції для виконання по територіальності до відділу ДВС Харківського управління юстиції. 
Згідно відповіді старшого державного виконавця міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова такий виконавчий лист в даних підрозділах виконавчої служби не перебував та не перебуває. 
Зважаючи на те, що з наявних документів та інформації вбачається, що виконавчий лист на рішення Івано-Франківського міського суду від 11.02.2009 було втрачено при його направленні для виконання до органів ДВС м. Харкова, тому є підстави для видачі дубліката виконавчого листа.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-1828/2009.
Постановлено видати дублікат виконавчого листа за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.02.2009 у цивільній справі №2-1828/2009, яким ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердому грошовому розмірі по 500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_2 посилається на незаконність ухвали суду.
Зазначає, що ОСОБА_1 з квітня 2021 року систематично вводячи суд в оману намагається отримати будь-які документи з метою стягнення з нього коштів на утримання доньки, яка 08.07.2021 стала повнолітньою. 22.04.2021 вона зверталася до Івано-Франківського міського суду із заявою про виправлення арифметичної помилки у рішенні суду від 11.02.2009, однак ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26.04.2021 їй відмовлено у виправленні описки в рішенні суду, а 28.04.2021 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) боржника щомісячно, починаючи з 22.04.2021 до повноліття дитини та ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.04.2021 їй відмовлено у видачі судового наказу, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
ОСОБА_1 отримавши в 2009 році рішення суду про стягнення з нього аліментів протягом 12 років не вчиняла будь-яких дій щодо стягнення таких в примусовому порядку. Він сумлінно всі ці роки утримував доньку, належним чином виконував свої батьківські обов`язки, надаючи ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі, що значно перевищували встановлену судом суму. Отримавши від нього аліменти в добровільному порядку, ОСОБА_1 вирішила отримати їх ще раз з нарахуванням пені.
При цьому, листом органу ДВС м. Харків підтверджується, що виконавчі документи щодо нього на виконанні не перебували та не перебувають, а також що ОСОБА_1 12 років не зверталася до виконавчої служби для примусового стягнення аліментів та протягом цього періоду не зверталася до суду для отримання дубліката виконавчого листа.
Суд першої інстанції невірно посилався на ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий закон було прийнято в 2016 році, а виконавчий документ видано в 2009 році.
Вказує, що заявниця зловживає своїми правами, неодноразово вводила в оману суд та безпідставно намагається отримати виконавчий лист.
Просить ухвалу суду скасувати.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про безпідставність тверджень апелянта про те, що він протягом усього часу матеріально забезпечував доньку. Більше того, ОСОБА_2 намагався уникати сплати аліментів.
В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.02.2009 у цивільній справі № 2-1828/2009 вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , м. Макіївки Донецької області мешканця АДРЕСА_1 , працюючого в ТзОВ «Екслюзив-Буд» на посаді інженера–механіка ( АДРЕСА_2 ), ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_2 , на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердому грошовому розмірі по 500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.22).
ОСОБА_1 23.02.2009 звернулася до Івано-Франківського міського суду із заявою про видачу виконавчого листа за вказаним рішенням суду.
На виконання зазначеного вище рішення Івано-Франківським міським судом 10.03.2009 видано виконавчий лист (відповідна відмітка у матеріалах справи).
Івано-Франківське міське управління юстиції Івано-Франківської області на звернення ОСОБА_1 листом від 24.09.2010 за № 02-31/34806 повідомило її, що 22.12.2009 державним виконавцем Івано-Франківського міського управління юстиції керуючись п. 10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1828/2009 виданого Івано-Франківським міським судом 05.03.2009 та такий направлено на виконання по територіальності до відділу ДВС Харківського міського управління юстиції, лист № 02-25/33077 (а.с. 61).
Відповідно до відповіді Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногріському та Новобаварському районах міста Харків від 12.05.2021 за № 24812 на заяву ОСОБА_1 від 20.04.2021 її повідомлено, що згідно відомостей АСВП та ЄДРВП виконавчі документи стосовно боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання не перебували і не перебувають по теперішній час.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа, виходив з того, що рішення суду першої інстанції не виконано, а оригінал виконавчого листа було втрачено, тому з метою не допущення порушення права на отримання аліментів, які визначені судовим рішенням, необхідно заяву ОСОБА_1 задовольнити та видати дублікат виконавчого листа.
Однак з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви про видачу дублікату виконавчого листа колегія суддів не погоджується, з врахуванням наступного.
ОСОБА_1 листом від 24.09.2010 була повідомлена про направлення виданого за її заявою виконавчого листа на виконання по територіальності до відділу ДВС Харківського міського управління юстиції, а звернулася з заявою до суду першої інстанції про видачу дублікату виконавчого листа посилаючись на втрату такого при пересиланні. Однак суд першої інстанції при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою в порушення ч. 1 п.17.4 розділу XIІІ «Перехідні положення ЦПК України» не врахував, що строк для пред`явлення цього документа до виконання був пропущений та не був поновлений судом. Натомість, безпідставно посилався на положення ч. 4 ст. 194 СК України, згідно яких заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, оскільки такими не встановлено строки пред`явлення виконавчого документа до виконання та спеціальним законом визначено такий строк для виконавчих документів про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів -протягом усього періоду, на який присуджені платежі, який закінчився 08.07.2021.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню судом згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Згідно ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи підпункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17, провадження № 61-29св17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11, провадження № 61-41846св18.
Верховний Суд виходить з того, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009, провадження № 61-5388св18.
З системного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що ЦПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує суб`єкта звернення наводити причини втрати такого. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого документа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого документа має повністю відтворювати втрачений, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документа у стягувача чи ненадання державному виконавцю дубліката виконавчого документа у разі його втрати при здійсненні виконавчого провадження унеможливлює виконання рішення суду та порушує права стягувача.
Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), в редакції чинній на момент ухвалення рішення та видачі виконавчого листа, рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Аналогічні положення щодо строку пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення періодичних платежів передбачені і у чинній редакції Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 3 ст. 12).
Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відтак, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) вказала, що з огляду на зміст ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII; близький за змістом припис був відображений у ч. 2 ст. 24 Закону № 606-XIV).
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у ч. 1 ст. 329 ГПК України).
Отже, приписи підпункту 19.4 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIІІ «Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону № 1404-VIII, частини першої статті 433 ЦПК України, частини першої статті 329 ГПК України. Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.
У пункті 47 цієї ж постанови зроблено висновок, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 11.02.2009 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються до досягнення нею повноліття, тобто період стягнення аліментів становить з 11.02.2009 до 08.07.2021.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення заяви є передчасним і таким, що зроблений судом з порушенням вимог процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд вважає, що при наявності таких порушень процесуального закону в суду першої інстанції не було підстав для висновку про видачу дублікату виконавчого документа за відсутності поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який на час подачі заяви сплив.
Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-1828/2009 про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк
В.А. Девляшевський