ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2021 року           справа №360/1593/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Гаврищук Т.Г. (суддя-доповідач), суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 р. у справі № 360/1593/21 (головуючий І інстанції Чернявська Т.І., повний текст рішення складено 31.05.2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                    УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі – відповідач), в якому просив:
- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби роботу на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», наступні періоди: з 27 липня 1994 року по 10 квітня 1998 року на посаді голови Половинкинської сільської ради, що складає 3 роки 7 місяців 11 днів; з 16 квітня 1998 року по 11 квітня 2006 року на посаді голови Старобільської районної ради Луганської області, що складає 7 років 11 місяців 26 днів; з 11 квітня 2006 року по 12 листопада 2010 року на посаді заступника голови Старобільської районної ради Луганської області, що складає 4 роки 7 місяців 1 день; з 12 листопада 2010 року до 01 травня 2016 року на посаді голови Старобільської районної ради Луганської області, що складає 5 років 4 місяці 19 днів; з 10 листопада 1981 року до 26 травня 1983 року період проходження служби в збройних силах, що складає 1 рік 6 місяців 16 днів;
- визнати протиправним та скасувати рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 15 січня 2021 року № 909340180377;
- зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію згідно Закону України «Про державну службу» №3723-XI (а.с. 1-7).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 15 січня 2021 року № 909340180377 про відмову ОСОБА_1 в переході з пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Зобов`язано Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсію за іншим законом від 06 січня 2021 року, зареєстровану за № 39, зарахувавши до стажу державної служби ОСОБА_1 період військової служби з 10 листопада 1981 року по 26 травня 1983 року та роботу на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»: з 27 липня 1994 року по 10 квітня 1998 року на посаді голови Половинкинської сільської ради народних депутатів Старобільського району Луганської області, з 16 квітня 1998 року по 10 квітня 2006 року на посаді голови Старобільської районної ради, з 11 квітня 2006 року по 11 листопада 2010 року на посаді заступника голови Старобільської районної ради, з 12 листопада 2010 року по 01 травня 2016 року на посаді голови Старобільської районної ради. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 86-93).
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що після 04.07.2001 стаж служби посадових осіб органів місцевого самоврядування втратив статус стажу державної служби. Крім того, з 1 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу», ст. 90 якого передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також зазначає, що пенсія за ст.37 Закону №3723 може бути призначена лише за сукупності (наявності) всіх обов`язкових умов (складових), однією з яких є досягнення чоловіками 62-річного віку. Однак, позивач станом на дату звернення до управління (06.01.2021) за переведенням на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723 мав вік повних 61 рік, що є недодержанням однієї з вимог. Крім того, державна служба і служба в органах місцевого самоврядування є різними поняттями, які відрізняються і за змістом і за функціями та повноваженнями, які покладені на ці служби (а.с. 98-100).
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення з огляду на наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи та перебуває на обліку в Старобільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області з 29 вересня 2020 року як одержувач пенсії за віком на загальних підставах, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про що свідчать пенсійне посвідчення від 23 грудня 2020 року № 2189008030, видане Пенсійним фондом України, довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 781155 від 22 травня 2018 року та рішення від 01 жовтня 2020 року № 909340180377 про перерахунок пенсії (перехід з виду на вид) (а.с. 8-10, 13, 14, 33).
Позивач звернувся до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою від 06 січня 2021 року, зареєстрованою за № 39, про перехід на пенсію за іншим законом, додавши до неї зазначені в розписці-повідомленні документи (а.с. 70).
Рішенням від 15 січня 2021 року № 909340180377 Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відмовило позивачу у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у зв`язку з тим, що позивачем на час звернення з заявою не досягнуто пенсійного віку 62 років та через відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців (а.с. 18-20).
Спірним питанням цієї справи є правомірність прийняття відповідачем рішення, яким відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII “Про державну службу” (далі - Закон № 889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
За унормуванням частини першої статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII “Про державну службу” (далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За приписами частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Відтак, до 01 травня 2016 року право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01 травня 2016 року відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Пунктом 10 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Розділом XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 569/350/17 (№ рішення в ЄДРСР 75082026), від 03 липня 2018 року у справі № 586/965/16-а (№ рішення в ЄДРСР 75082148) та від 10 липня 2018 року у справі № 591/6970/16-а (№ рішення в ЄДРСР 75227579).
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа № 822/524/18).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення відповідача від 15 січня 2021 року № 909340180377, однією з підстав відмови позивачу у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України» Про державну службу» є недостатність стажу державної служби через незарахування певних періодів роботи позивача до державної служби. За розрахунком Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області стаж державної служби позивача складає 6 років 11 місяців (а.с. 18-19).
За розрахунком відповідача загальний страховий стаж позивача складає 43 роки 09 місяців 17 днів, про що свідчить рішення від 01 жовтня 2020 року №909340180377 (а.с. 33).
Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.09.1981 року містить наступні записи щодо спірних періодів роботи:
з 27 липня 1994 року по 10 квітня 1998 року обіймав посаду голови Половинкинської сільської ради народних депутатів (27 липня 1994 року присвоєно 10 ранг державного службовця та прийнято присягу державного службовця);
з 16 квітня 1998 року по 11 квітня 2002 року обіймав посаду голови Старобільської районної ради (16 квітня 1998 року присвоєно 5 ранг державного службовця; 14 серпня 2001 року присвоєно 5 ранг особи місцевого самоврядування та прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування);
з 12 квітня 2002 року по 10 квітня 2006 року обіймав посаду голови Старобільської районної ради 24 скликання;
з 11 квітня 2006 року по 11 листопада 2010 року обіймав посаду заступника голови Старобільської районної ради 5 скликання;
з 12 листопада 2010 року по 11 грудня 2020 року обіймав посаду голови Старобільської районної ради 6 скликання та Старобільської районної ради 7 скликання (а.с. 15-17).
Станом на 01 травня 2016 року стаж роботи позивача на вищезазначених посадах складає 21 рік 9 місяців 00 днів.
Відповідно до записів у військовому квитку серії НОМЕР_2 від 05 серпня 1984 року ОСОБА_1 у період з 10 листопада 1981 року по 26 травня 1983 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, що складає 1 рік 6 місяців 17 днів (а.с. 80).
Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.
Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього (діяли до 01 травня 2016 року).
Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 Про порядок обчислення стажу державної служби, якою затверджений Порядок обчислення стажу державної служби, регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Пунктом 1 Порядку № 283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба):
- на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; […]
- на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад.
Відповідно до абзаців першого, п`ятого пункту 3 Порядку № 283 до стажу державної служби включається також: час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. […].
Відповідно до частини першої статті 14 Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад:
перша категорія - посади Київського міського голови, голів обласних рад та Севастопольського міського голови;
друга категорія - посади Сімферопольського міського голови, міських (міст - обласних центрів) голів; заступників голів обласних рад та Севастопольського міського голови, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради;
третя категорія - посади перших заступників та заступників міських голів (міст - обласних центрів) з питань діяльності виконавчих органів ради; секретарів міських (міст - обласних центрів та міста Сімферополя) рад, міських голів (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення, крім міст - обласних центрів), голів районних, районних у містах рад;
керуючих справами виконавчих апаратів обласних та Севастопольської міської рад;
четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад;
п`ята категорія - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад;
шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост;
сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.
Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі - Порядок № 229), які діють з 01 травня 2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Таким чином, стосовно доводу апелянта, що державна служба і служба в органах місцевого самоврядування є різними поняттями, які відрізняються і за змістом і за функціями та повноваженнями, які покладені на ці служби, суд зазначає, що законодавством, яке діяло як в період роботи (служби) позивача, так і на момент його звернення з відповідною заявою, визначено, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях зараховуються до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Отже, період проходження позивачем військової служби у Збройних Силах СРСР з 10 листопада 1981 року по 26 травня 1983 року та періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»: з 27 липня 1994 року по 10 квітня 1998 року на посаді голови Половинкинської сільської ради народних депутатів Старобільського району Луганської області, з 16 квітня 1998 року по 10 квітня 2006 року на посаді голови Старобільської районної ради, з 11 квітня 2006 року по 11 листопада 2010 року на посаді заступника голови Старобільської районної ради, з 12 листопада 2010 року по 01 травня 2016 року на посаді голови Старобільської районної ради, зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Щодо доводу апелянта, що позивач станом на дату звернення до управління (06.01.2021) за переведенням на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723 мав вік повних 61 рік, що є недодержанням однієї з вимог ст.37 Закону №3723, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини дев`ятої статті 37 Закону № 3723-ХІІ пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
В постанові від 13 лютого 2019 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18) щодо призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 781155 від 22 травня 2018 року позивачу з 22 травня 2018 року (під час проходження державної служби) безстроково встановлено ІІ групу інвалідності (а.с. 14).
З рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 01 жовтня 2020 року № 909340180377 про перерахунок пенсії (перехід з виду на вид) вбачається, що позивач з 22 травня 2018 року довічно є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 33).
Отже, на час звернення до позивача з заявою від 06 січня 2021 року про перехід на пенсію за іншим законом у розпорядженні відповідача була наявна інформація щодо наявності у позивача ІІ групи інвалідності.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 15 січня 2021 року №909340180377 є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсію за іншим законом від 06 січня 2021 року, зареєстровану за № 39, зарахувавши до стажу державної служби ОСОБА_1 період військової служби з 10 листопада 1981 року по 26 травня 1983 року та роботу на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»: з 27 липня 1994 року по 10 квітня 1998 року на посаді голови Половинкинської сільської ради народних депутатів Старобільського району Луганської області, з 16 квітня 1998 року по 10 квітня 2006 року на посаді голови Старобільської районної ради, з 11 квітня 2006 року по 11 листопада 2010 року на посаді заступника голови Старобільської районної ради, з 12 листопада 2010 року по 01 травня 2016 року на посаді голови Старобільської районної ради.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 р. у справі № 360/1593/21 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 р. у справі № 360/1593/21 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 14 грудня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:                                                                                             Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                   А.А. Блохін

                                                                                                                             І.В. Сіваченко