УХВАЛА

25 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 200/12237/20-а
адміністративне провадження № К/9901/41966/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року в справі №200/12237/20-а за позовом ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку, Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив: 
визнати протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невидання наказу по стройовій частині про зарахування з 28 жовтня 2020 року до списків військової частини та непоставлення на всі види матеріального забезпечення;
зобов`язати Донецький зональний відділ правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку зарахувати з 28 жовтня 2020 року наказом по стройовій частині (Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку) та поставити з 28 жовтня 2020 року на всі види матеріального забезпечення;
визнати протиправним і скасувати наказ начальника Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку (по особовому складу) від 06 листопада 2020 року №39-РС» щодо нього;
зобов`язати Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку прийняти з 28 жовтня 2020 року на військову службу за контрактом у Збройні Сили України на посаду осіб рядового складу, призначити на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку, ВОС-932915А та присвоїти військове звання «солдат»;
стягнути з Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2020 року;
визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, щодо неувільнення від виконання посадових обов`язків заступника начальника Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, ОСОБА_1 на час військової служби за контрактом з 28 жовтня 2020 року по день фактичного звільнення з військової служби або закінчення особового періоду;
зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Краматорську, увільнити від виконання посадових обов`язків з 28 жовтня 2020 року до дня фактичного звільнення з військової служби або закінчення особового періоду ОСОБА_1 – заступника начальника Третього слідчого Відділу (відділ з розслідування військових злочинів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, зі збереженням місця роботи, посади і середньої заробітної плати, у зв`язку із набуттям чинності з 28 жовтня 2020 контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу;
визнати протиправним і скасувати окреме положення наказу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, №183-ос від 29 жовтня 2020 року в частині зазначення: «після проведення позачергової інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчим Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську, та затвердження акту інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчим Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську», та зобов`язати виключити з пункту 1 наказу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, №183-ос від 29 жовтня 2020 року абзац такого змісту: «після проведення позачергової інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчим Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Краматорську, та затвердження акту інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадження, які слідчим Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Краматорську»;
визнати протиправним і скасувати наказ директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, №78 від 02 листопада 2020 року «Про призначення позачергової інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчими Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року, позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку щодо невидання наказу по стройовій частині про зарахування з 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 до списків військової частини та не в поставленні на всі види матеріального забезпечення;
зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку зарахувати з 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 наказом по стройовій частині до списків військової частини (Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку) та поставити з 28 жовтня 2020 року на всі види матеріального забезпечення;
визнано протиправним і скасовано наказ начальника Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку (по особовому складу) від 06 листопада 2020 року №39-РС» щодо ОСОБА_1 ;
зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку прийняти з 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 на військову службу за контрактом у Збройні Сили України на посаду осіб рядового складу, призначити на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку, ВОС-932915А та присвоїти військове звання «солдат»;
зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2020 року;
визнано протиправним і скасовано окреме положення наказу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, №183-ос від 29 жовтня 2020 року в частині зазначення: «після проведення позачергової інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчим Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську, та затвердження акту інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчим Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську»;
у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
За правилами частини першої  статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам КАС України, Суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
У касаційній скарзі представник відповідача зазначає підставу касаційного оскарження пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
Оскаржуючи судове рішення скаржник зазначає про те, що судом апеляційної інстанції не були враховані висновки Верховного Суду (Великої Палати Верховного Суду), викладені у справах №800/341/17, №9901/21/19, №824/399/17-а, №800/434/17 про те, що саме позивач обирає спосіб судового захисту, а суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.
Крім того, вказує на неврахування постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 814/1755/17, від 14 серпня 2018 року у справах № 522/17650/16-а, №815/1666/17, від 11 вересня 2018 року у справах № 441/564/17, № 816/318/18, від 06 листопада 2018 року у справах № 826/1017/16, № 826/1020/16, від 13 листопада 2018 року у справі № 826/20369/14, від 27 листопада 2018 року у справі № 826/162/18, від 06 березня 2019 року у справах № 1640/2592/18, № 1640/2594/18 про зобов`язання суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту.
А також скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховані висновки Верховного Суду, викладені в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19, постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, ухвали Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі № 800/434/17 щодо подання позивачем та задоволення судом заяви про зміну предмету позову з одночасною зміною підстави позову.
Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Проте, перелічуючи вказані вище постанови Верховного Суду, скаржник не зазначає які саме висновки не були враховані, а лише посилається на процесуальні питання вирішені судом під час розгляду справи, що не є належним обґрунтуванням підстав касаційного перегляду, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Крім того, представник відповідача зазначає підставу касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи на відсутність висновку Верховного Суду у спірних правовідносинах, конкретизуючи, що ці відносини пов`язані зі вступом на військову службу яка є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Верховний Суд наголошує, що скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом апеляційної інстанції було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права. 
Лише посилання на відсутність висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми  права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Водночас, інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції, що виключає можливість їхнього перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, межі якого визначені статтею 341 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. 
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року в справі №200/12237/20-а за позовом ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку, Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя	М.В. Білак