Постанова
Іменем України                                  
 
03 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 303/6057/17
провадження № 61-4616св21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючої - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», 
правонаступник заявника (стягувача) - Акціонерне товариство «Таскомбанк»,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Ярошевський Дмитро Андрійович, 
боржник - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року у складі судді Монича В. О. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Мацунича М. В., Кондора Р. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог скарги, судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
 
У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк»)звернулося до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - Мукачівський міський відділ ДВС Мукачівського МУЮ ГТУЮ у Закарпатській області) Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження № 47485055.
 
На обґрунтування доводів скарги зазначало, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 грудня 
2014 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 536,54 дол. США, що еквівалентно відповідно до курсу Національного банку України (НБУ) станом на 06 жовтня 2014 року 45 764,57 грн, а також судові витрати у розмірі 467,64 грн. На примусове виконання зазначеного судового рішення, 05 березня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області виданий виконавчий лист № 303/7318/14-ц, який пред`явлено стягувачем (ПАТ «ВіЕс Банк») до виконання до Мукачівського міського відділу ДВС Мукачівського МУЮ ГТУЮ у Закарпатській області. 
 
Постановою старшого державного виконавцяЯрошевського Д. А.від 13 травня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47475055.
 
04 листопада 2015 року стягувач отримав копію постанови старшого державного виконавця Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження № 47475055 від 19 червня 2015 року на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», мотивовану тим, що згідно з квитанціями від 24 березня 2015 року № ПН498737 та від 25 березня 2015 року № ПН500442 в ПАТ «АВАНТ-БАНК» сума боргу боржником згідно з виконавчим документом сплачена у повному обсязі. 
 
Не погодившись з постановою державного виконавця прозакінчення виконавчого провадження № 47475055, стягувач звернувся до суду зі скаргою на зазначене рішення державного виконавця. 
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 30 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого 2016 року, постанову старшого державного виконавця Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження 
від 19 червня 2015 року визнано незаконною та скасовано. 
 
20 квітня 2016 року старшим державним виконавцем Ярошевським Д. А. відновлено виконавче провадження № 47475055. Однак, 29 квітня 2016 року старший державний виконавець Ярошевський Д. А., не вчинивши жодної виконавчої дії, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», яку мотивував тим, що згідно з листом стягувача ПАТ «ВіЕс Банк» та руху коштів по рахунку, боржник згідно з виконавчим документом сплатив кошти в повному обсязі; згідно з наданою довідкою про рух коштів, сума заборгованості в розмірі 45 511,00 грн списана на погашення заборгованості за кредитним договором. 
 
Постанову старшого державного виконавця Ярошевського Д. А. від 29 квітня 
2016 року стягувач отримав лише 28 вересня 2017 року. 
 
Зазначав, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29 квітня 2016 року прийнята з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню, оскільки, по-перше, стягувач не подавав до органу державної виконавчої служби повідомлень про виконання боржником рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 грудня 
2014 року; по-друге, виписка ПАТ «ВіЕс Банк» про рух коштів по рахунку за період з 23 березня 2015 року по 23 лютого 2016 року не може слугувати доказом на підтвердження виконання рішення суду, оскільки з метою належного виконання рішення суду боржнику належало внести грошові кошти на депозитний рахунок державної виконавчої служби, які остання повинна була перерахувати стягувачу на виконання рішення суду.
 
Крім того, зауважив, що у ході розгляду скарги на постановустаршого державного виконавця Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження № 47475055 від 19 червня 2015 року, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що згідно з квитанціями від 24 березня 2015 року 
№ ПН498737 та від 25 березня 2015 року № ПН500442 платником та отримувачем коштів є одна й та ж особа -  ОСОБА_1 . Отже рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 грудня 
2014 року залишилося невиконаним, стягувач не отримав присуджених на його користь грошових коштів, а тому державний виконавець не мав визначених законом підстав для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження. 
 
У жовтні 2017 року стягувач звернувся до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Мукачівського МУЮ ГТУЮ у Закарпатській області Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження № 47485055 від 29 квітня 2016 року. Однак, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 
2017 року зазначену скаргу залишено без розгляду та повернуто заявнику, з посиланням на те, що ПАТ «ВіЕс Банк» пропустив десятиденний строк на звернення зі скаргою до суду, клопотання про поновлення строків для звернення до суду з такою скаргою не подав. 
 
Посилаючись на наведене, ПАТ «ВіЕс Банк» просило:
- поновити йому строк на звернення до суду зі скаргою; 
- визнати неправомірним рішення, прийняте старшим державним виконавцем Мукачівського міського відділу ДВС Мукачівського МУЮ ГТУЮ у Закарпатській області Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження 
№ 47475055 від 29 квітня 2016 року;
- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Мукачівського МУЮ ГТУЮ у Закарпатській області Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження 
№ 47475055 від 29 квітня 2016 року. 
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 14 листопада 2017 року провадження у справі за скаргою ПАТ «ВіЕс Банк» зупинено.
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2019 року провадження у справі за скаргою ПАТ «ВіЕс Банк» відновлено.
 
У травні 2019 рокуАкціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк»)  звернулося до суду із заявою, у якій доводило до відома суду, що 22 травня 2018 року загальними зборами акціонерів ПАТ «ВіЕс Банк» прийнято рішення про приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «Таскомбанк». 11 липня 2018 року ПАТ «ВіЕс Банк» отримало дозвіл Національного банку України від 10 липня 2018 року на реорганізацію шляхом приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «Таскомбанк» за спрощеною процедурою, передбаченою Законом України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків». 12 жовтня 2018 року комісією з реорганізації (комісією з припинення) ПАТ «ВіЕс Банк» складений, а 16 жовтня 2018 року загальними зборами акціонерів ПАТ «ВіЕс Банк» затверджений передавальний акт від 12 жовтня 2018 року, згідно з пунктом 3 якого встановлено, що правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків банку, що приєднується, виникає в банку-правонаступника з дати затвердження загальними зборами банку, що приєднується, та банку-правонаступника передавального акта. Зважаючи на викладене АТ «Таскомбанк» зазначало, що воно є правонаступником всього майна, всіх прав та обов'язків ПАТ «ВіЕс Банк». 
   
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 20 грудня 2019 року замінено заявника (стягувача) у справі з ПАТ «ВіЕс Банк» на АТ «Таскомбанк».
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 20 грудня 2019 року поновлено АТ «Таскомбанк» строк звернення до суду. Визнано незаконною та скасовано постанову від 29 квітня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 47475055, винесену старшим державним виконавцем Мукачівського міського відділу ДВС Мукачівського МУЮ ГТУЮ у Закарпатській області Ярошевським Д. А. 
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження № 47475055 від 29 квітня 2016 року убачається, що сума заборгованості, яка підлягала стягнення з 
ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» складала 46 222,21 грн, тоді як сума заборгованості, яку було списано стягувачем становить 45 511,00 грн, що підтверджується копією довідки ПАТ «ВіЕс Банк» про рух коштів по рахунку за період з 23 березня 2015 року по 23 лютого 2016 року, а тому рішення суду в повному обсязі не виконано, оскільки існує різниця у виплаті боржником заборгованості у розмірі 711,21 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 . Зважаючи на встановлені судом обставини неповноти виконання рішення суду боржником, старший державний виконавець Ярошевський Д. А. дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, тому оскаржувана постанова від 29 квітня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 47475055 підлягає скасуванню.
 
Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2020 року доповнено ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року, зокрема визнано рішення старшого державного виконавця Мукачівського міського відділу ДВС Мукачівського МУЮ ГТУЮ у Закарпатській області 
Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження від 29 квітня 
2016 року № 47475055 неправомірним. 
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» задоволено частково, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року та додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 18 вересня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги АТ «Таскомбанк».
 
Скасовуючи ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 20 грудня 2019 року і додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2020 року, та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги АТ «Таскомбанк», апеляційний суд зазначив, що АТ «Таскомбанк» не є стороною (правонаступником) у виконавчому провадженні № 47475055, що підтверджено ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 
2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви АТ «Таскомбанк» про заміну стягувача з ПАТ «ВіЕс Банк» на АТ «Таскомбанк», у виконавчому листі 
№ 303/7318/14-ц, виданому 05 березня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь 
ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості у розмірі 45 764,57 грн та судового збору у розмірі 457,64 грн, а тому відсутні підстави для задоволення скарги. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
 
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
АТ «Таскомбанк», у якій заявник просив скасувати ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року і постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк до 23 квітня 2021 року для подання до суду касаційної інстанції клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, надання доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду та сплати судового збору.
 
У квітні 2021 року до Верховного суду надійшла квитанція про сплату судового збору та заява АТ «Таскомбанк» про усунення недоліків.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року продовжено заявнику строк для усунення недоліків касаційної скарги до 21 травня 2021 року для подання до Верховного Суду доказів на підтвердження повноважень адвоката Баняса В. В. на представництво інтересів АТ «Таскомбанк» після 31 березня 2021 року.
 
У травні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява АТ «Таскомбанк» про усунення недоліків, підписана адвокатом Банясом В. В., до якої долучено копію довіреності від 01 квітня 2021 року № 82, виданої на строк до 31 березня 2022 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року відкрито касаційне провадження на підставі пунктів 2, 3 частини першої цієї статті 389 ЦПК України, та витребувано матеріали справи.
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що вирішуючи скаргу 
АТ «Таскомбанк» на рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 47485055, суди помилкового виходили з того, що на примусовому виконанні у Мукачівському міському відділі ДВС Мукачівського МУЮ ГТУЮ у Закарпатській області перебував виконавчий лист 
№ 303/7318/14-ц, виданий 05 березня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь 
ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості у розмірі 45 764,57 грн та судового збору в розмірі 457,64 грн (разом - 46 222,21 грн), оскільки рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 536,54 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом 
на 06 жовтня 2014 року становило 45 764,57 грн, а також судові витрати у розмірі 457,64 грн. Зазначаючи про те, що в рамках виконавчого провадження №47475055 у боржника залишилася непогашеною заборгованість у розмірі 711,21 грн, суд першої інстанції не взяв до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 листопада 2018 року у справі 
№ 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні, стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішенні сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року та додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 
2020 року, заявник просив змінити оскаржувану ухвалу, визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження № 47475055 від 29 квітня 2016 року та виключити із тексту мотивувальної частини цієї ухвали посилання на невірно визначену суму боргу ОСОБА_1 - 711,21 грн, та визначити суму заборгованості у розмірі 1 692,19 дол. США, що становить різницю між сумою заборгованості визначеною за рішенням суду (3 536,54 дол. США) та сумою, що зарахована на погашення заборгованості  ОСОБА_1 , згідно з офіційним курсом НБУ станом 
на 26 березня 2015 року в розмірі 1 844,35 дол. США.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла помилкового висновку, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції права та свободи АТ «Таскомбанк» не порушено, оскільки не урахувала наявні у матеріалах справи докази на підтвердження правонаступництва АТ «Таскомбанк» прав та обов`язків ПАТ «ВіЕс Банк». Поза оцінкою апеляційного суду залишилося і те, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року замінено заявника (стягувача) у справі з ПАТ «ВіЕс Банк» на АТ «Таскомбанк». Також апеляційний суд не урахував, що: скарга на рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження розглядалася судами з грубим порушенням строків, передбачених процесуальним законом (з жовтня 2017 року); ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого 2016 року, задоволено скаргу стягувача у цьому ж виконавчому провадженні, визнано неправомірними дії старшого державного виконавця, визнано незаконною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 47475055 від19 червня 2015 року, встановлено, що рішення суду залишилося невиконаним, стягувач не отримав присуджених на його користь грошових коштів, а тому державний виконавець не мав визначених законом підстав для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року відкрито касаційне провадження на підставі пунктів 2, 3 частини першої цієї статті 389 ЦПК України, та витребувано матеріали справи.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 536,54 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 06 жовтня 2014 року 45 764,57 грн, а також судові витрати у розмірі 467,64 грн. На примусове виконання зазначеного рішення, 05 березня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області виданий виконавчий лист № 303/7318/14-ц, який пред`явлено стягувачем (ПАТ «ВіЕс Банк») до виконання до Мукачівського міського відділу ДВС Мукачівського МУЮ ГТУЮ у Закарпатській області. 
 
Постановою старшого державного виконавцяЯрошевського Д. А.від 13 травня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47475055.
 
Постановою старшого державного виконавця Ярошевського Д. А. від 19 червня 2015 року виконавче провадження № 47475055 з примусового виконання виконавчого листа № 2/303/3884/14 (№ 303/7318/14-ц), виданого 05 березня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості у розмірі 46 222,21 грн, закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначене рішення державного виконавця мотивовано тим, що згідно з квитанціями від 24 березня 2015 року № ПН498737 та від 25 березня 2015 року № ПН500442 в ПАТ «АВАНТ-БАНК» сума боргу  ОСОБА_1 згідно з виконавчим документом сплачена у повному обсязі.
 
Копію постанови старшого державного виконавця Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження № 47475055 від 19 червня 2015 року, ПАТ «ВіЕс Банк» отримав 04 листопада 2015 року.
 
Не погодившись з постановою державного виконавця прозакінчення виконавчого провадження № 47475055 від 19 червня 2015 року, ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду зі скаргою на зазначене рішення державного виконавця. 
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 30 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого 2016 року, визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження від 19 червня 2015 року (справа 
№ 303/6998/15-ц). 
 
Судом встановлено, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження № 47475055 від 19 червня 2015 року, старший державний виконавець Ярошевський Д. А. не перевірив, чи виконано боржником рішення суду у справі № 303/7318/14-ц, зокрема не вчинив дій, передбачених частинами першою-другою статті 45 Закону України «Про виконавче провадження, що свідчить про необґрунтованість закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Постановою старшого державного виконавцяЯрошевського Д. А.від 20 квітня 2016 року відновлено виконавче провадження № 47475055.
 
29 квітня 2016 року старший державний виконавець Ярошевський Д. А. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 47475055 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», яку мотивував тим, що згідно з листом стягувача ПАТ «ВіЕс Банк» та руху коштів по рахунку, кошти боржником згідно з виконавчим документом сплачені в повному обсязі; згідно з наданою довідкою про рух коштів, сума заборгованості у розмірі 45 511,00 грн списана на погашення заборгованості за кредитним договором. 
 
Копію постанови старшого державного виконавця Ярошевського Д. А. про закінчення виконавчого провадження № 47475055 від 29 квітня 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк»отримав 28 вересня 2017 року.
 
06 березня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис 
№ 141511200046003604 про припинено юридичної особи ПАТ «ВіЕс Банк» внаслідок її реорганізації шляхом приєднання до АТ «Таскомбанк», яке є правонаступником усього майна, майнових прав і обов`язків.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга АТ «Таскомбанк» підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі - Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Щодо порушення прав та інтересів АТ «Таскомбанк» 
 
Відповідно до частини першої статті 55 ЦК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
 
13 травня 2019 року представник АТ «Таскомбанк» Баняс В. В. звернувся до суду із заявою про заміну заявника з ПАТ «ВіЕс Банк» на АТ «Таскомбанк» внаслідок правонаступництва останнім усього майна, прав та обов`язків ПАТ «ВіЕс Банк», посилаючись на те, що 22 травня 2018 року загальними зборами акціонерів ПАТ «ВіЕс Банк» прийнято рішення про приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «Таскомбанк»; 11 липня 2018 року ПАТ «ВіЕс Банк» отримало дозвіл Національного банку України від 10 липня 2018 року на реорганізацію шляхом приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «Таскомбанк» за спрощеною процедурою, передбаченою Законом України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків»; 12 жовтня 2018 року комісією з реорганізації (комісією з припинення) ПАТ «ВіЕс Банк» складений, а 16 жовтня 2018 року загальними зборами акціонерів ПАТ «ВіЕс Банк» затверджений передавальний акт 
від 12 жовтня 2018 року, пунктом 3 якого встановлено, що правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків банку, що приєднується, виникає в банку-правонаступника з дати затвердження загальними зборами банку, що приєднується, та банку-правонаступника передавального акта. 
 
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
 
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/ freesearch) ПАТ «ВіЕс Банк» припинено 06 березня 2019 року.
 
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Таскомбанк» є правонаступником ПАТ «ВіЕс Банк».
 
Відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини четвертої статті 1 Закону України від 23 березня 2017 року № 1985-VIII «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» приєднання банку за спрощеною процедурою передбачає, що не застосовуються положення законодавства щодо завершення приєднання з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо правонаступництва банку-правонаступника, а також одночасного подання документів для державної реєстрації змін до відомостей про Банк-правонаступник, що містяться у такому реєстрі, та документів для державної реєстрації припинення банку, що приєднується.
 
Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків банку, що приєднується, виникає у банку-правонаступника з моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами банку, що приєднується, та банку-правонаступника.
 
Зважаючи на те, що АТ «Таскомбанк» надало належне підтвердження правонаступництва щодо прав та обов`язків ПАТ «ВіЕс Банк», суд першої інстанції в ухвалі від 20 грудня 2019 року дійшов обґрунтованого висновку про заміну заявника ПАТ «ВіЕс Банк» у справі його правонаступником - 
АТ «Таскомбанк».
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції за наслідками розгляду скарги 
АТ «Таскомбанк» на рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, апеляційний суд без достатніх на те правових підстав дійшов  помилкового висновку про те, що АТ «Таскомбанк» не може бути заявником у справі № 303/6057/17 за скаргою на рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2019 року відмовлено АТ «Таскомбанк» у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 47475055 з примусового виконання виконавчого листа 
№ 303/7318/14-ц, виданого 05 березня 2015 року про стягнення 
 ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 536,54 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 06 жовтня 2014 року 45 764,57 грн, а також судових витрат у розмірі 467,64 грн.
 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що підставою відмови у задоволенні заяви АТ «Таскомбанк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 47475055 слугувало виключно те, що на час розгляду такої заяви виконавче провадження № 47475055 рахувалося як таке, що закінчено згідно з постановою старшого державного виконавця Ярошевського Д. А. від 19 червня 2015 року, яка в подальшому була скасована ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 лютого 2016 року (справа № 303/6998/15-ц). Наведене, не позбавляло права АТ «Таскомбанк», як правонаступника ПАТ «ВіЕс Банк», повторно звернутися до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 47475055, зважаючи на те, що відпали обставини, що слугували підставою для відмови у задоволенні його попередньої заяви.
 
Щодо обґрунтованості постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 47475055 від 29 квітня 2016 року
 
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
 
Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження № 47475055 
від 29 квітня 2016 року старший державний виконавець Ярошевський Д. А. керувався тим, боржник ОСОБА_1 повністю виконав заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 грудня 
2014 року про стягнення з нього на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 45 764,57 грн та судового збору у розмірі 
457,64 грн, що підтверджується довідкою ПАТ «ВіЕс Банк» про рух коштів по рахунку за період з 23 березня 2015 року по 23 лютого 2016 року, згідно з якою ПАТ «ВіЕс Банк» списав з рахунку  ОСОБА_1  суму заборгованості у розмірі 45 511,00 грн.
 
Визнаючи неправомірним прийняте старшим державним виконавець Ярошевським Д. А. рішення про закінчення виконавчого провадження 
№ 47475055 та скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 квітня 2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду залишилося невиконаним боржником у частині стягнення заборгованості у розмірі 711,21 грн.
 
Однак, наведених висновків суд першої інстанції дійшов унаслідок неповного з'ясування фактичних обставин справи, з огляду на таке.
 
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
 
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
 
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
 
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
 
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби 
 
Ухвалюючи рішення у справі про стягнення з  ОСОБА_1 боргу за кредитним договором, суд визначив заборгованість в іноземній валюті із зазначенням її еквіваленту у гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на 06 жовтня 2014 року.
 
Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд стягнув з боржника суму заборгованості в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом Національного банку України еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність в розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. 
 
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням. 
 
Саме такий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
 
Суд першої інстанції наведених висновків не урахував. Натомість, апеляційний суд взагалі не здійснив перевірки законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги АТ «Таскомбанк», оскільки дійшов висновку, що заявник не є правонаступником ПАТ «ВіЕс Банк», а отже його права оскаржуваним рішення державного виконавця не порушені. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
За змістом підпункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Верховний Суд ураховує тривалість розгляду справи, однак оскільки в силу визначених статтею 400 ЦПК України повноважень, касаційний суд не праві здійснювати оцінку доказів, допущені апеляційним судом порушення унеможливлюють ухвалення остаточного судового рішення за наслідками вирішення скарги АТ «Таскомбанк» на рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 47485055. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 січня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
 
С. О. Погрібний
 
Г. І. Усик
 
В. В. Яремко