ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 758/7274/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Ларіонова Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року                                                                                     м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мєзєнцева Є.І.
                                                            Собківа Я.М.

При секретарі                                        Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м.Києва від 09 червня 2021 року та апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Подільського районного суду м.Києва від 03 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в місті Києві Коваленко Анастасії Валентинівни, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Києві про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в м.Києві 4 батальйону 4 роти Коваленко Анастасії Валентинівни, в якому просив:
1) визнати протиправними дії відповідача по винесенню 16 червня 2020 року постанови серії ЕАМ № 2693258 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 126 КУпАП з накладенням штрафу в розмір 425,0 грн.;
2) скасувати вказану постанову від 16 червня 2020 року серії ЕАМ № 2693258 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 126 КУпАП;
3) закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 126 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. 
Позов обґрунтовано тим, що 16 червня 2020 року, рухаючись на власному автомобілі по вул.Новокостянтинівській в сторону пр.Степана Бандери близько 08.30 год. ОСОБА_1 став учасником ДТП з вини водія автомобіля марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 . Після приїзду на місце ДТП співробітників поліції на автомобілі з д.н.з 6748 позивач попросив їх здійснювати фото- та відеофіксацію порядку оформлення ДТП, долучити до матеріалів ДТП аудіо-, фото- та відеоматеріали з відеореєстратора автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 . В подальшому, коли позивач на вимогу співробітників поліції Коваленко А.В. та ОСОБА_3 писав пояснення про обставини виникнення ДТП, поліцейськими, без участі позивача, разом з водієм автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , було проведено заміри, огляд автомобілів та складено схему місця ДТП. Автомобіль «Мерседес» поїхав з місця ДТП в напрямку проспекту Степана Бандери приблизно о 11.05 год. до моменту завершення проведення заходів оформлення ДТП, після чого до позивача підійшов співробітник поліції ОСОБА_3 з пропозицією ознайомитись зі схемою ДТП та надав два примірники протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 260048. Біля 11.08 год. позивач здійснив фотографування схеми ДТП без його підписів. Працівникам поліції позивач повідомив, що не погоджується зі змістом схеми ДТП з тих причин, що не може пересвідчитись у відповідності внесених в неї розмірів та наявних пошкоджень автомобілів (в тому числі можливо прихованих) через те, що автомобіль «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , вже відсутній на місці скоєння ДТП, а позивач не приймав участі у проведенні замірів та огляді автомобілів. 16 червня 2020 року відносно позивача відповідачем без складання протоколу про адміністративне правопорушення винесено постанову серії ЕАМ № 2693258 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 статті 126 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. Позивач стверджує, що з 12 березня 2020 року у зв`язку із введенням в країні карантину центри надання адміністративних послуг МВС України не здійснювали дії по реєстрації автомобілів, які були у використанні, а страхові компанії не надавали послуги по страхуванню автомобілів, не зареєстрованих на території України або тих, які мають закордонну реєстрацію. При цьому, 16 червня 2020 року він рухався на автомобілі для проведення його сертифікації на території України для подальшого проведення заходів з реєстрації у сервісних центрах МВС України та страхування, у єдиний відомий позивачу можливий законний спосіб на той час.
В березні 2021 року позивач уточнив свої вимоги, та, крім вищевказаного, просив: 
- визнати протиправними дії відповідача по внесенню до схеми ДТП, що відбулась 16 червня 2020 року, відомостей щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутність полісу обов`язкового страхування та реєстрацію на транспортний засіб;
- визнати протиправними дії відповідача по зверненню до Подільського РВ ДВС у м.Києві із заявою про примусове стягнення з позивача штрафу в розмірі 850 грн.
Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 09 червня 2021 року даний адміністративний позов задоволено частково.
Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення від 16 червня 2020 року серії ЕАМ № 2693258, винесену поліцейським 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в місті Києві Коваленко Анастасією Валентинівною, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,0 грн.
Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 126 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом ч.5 статті 258 КУпАП відповідач зобов`язана була скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 126 КУпАП, щодо позивача, оскільки останній оспорював допущене ним порушення. При цьому постанова від 16 червня 2020 року, складена відповідачем, не може оцінюватися судом у розумінні статті 73 КАС України, оскільки заперечуються позивачем, ухвалена без складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, інші докази, які б їх обґрунтовували, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, доказів порушення ОСОБА_1 вимог чинного законодавства при керування транспортним засобом 16 червня 2020 року о 10.31 год. по вул.Новокостянтинівській, 22/15, в місті Києві, відповідачем не надано.
Надалі 12 серпня 2021 на адресу Подільського районного суду м. Києва надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 2 000 грн.
Додатковим рішенням Подільського районного суду м.Києва від 03 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Управління патрульної поліції у м.Києві за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що адвокатом Семеновим Є.О. було надано правову допомогу ОСОБА_1 , що підтверджується договором № 21-03/21 про надання правничої допомоги адвоката та актом про виконану правничу допомогу, підписаним сторонами без зауважень. Згідно акту про погодження розміру гонорару за надання правничої допомоги від 21 березня 2021 року та акту про виконану правничу допомогу від 27 березня 2021 року вартість вищевказаної правничої допомоги у справі № 758/7274/20 становить 2 000 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в цій частині та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що відповідач - капрал поліції Коваленко А.В. не мала права складати схему ДТП, що відбулась 16 червня 2020 року, вносити до неї зміни щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутність полісу обов`язкового страхування та реєстрації на транспортний засіб у зв`язку з тим, що розгляд справи про ДТП, вивчення матеріалів та винесення протоколу про адміністративне правопорушення здійснював інший співробітник УПП у м. Києві - лейтенант поліції Ящук О.Л.
Крім того, не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції про розподіл судових витрат, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та ціною позову, а також обсягом наданих адвокатомпослуг.
Відповідно до норм статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
На виконання вимог вказаної статті справа якнайшвидше, в межах десятиденного строку, призначена до розгляду. 
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2020 року поліцейським УПП в м.Києві Коваленко А.В. винесено постанову серії ЕАМ ?№ 2693258, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,0 грн.
Зі змісту постанови вбачається, що правопорушення полягало в наступному: 16 червня 2020 року о 10.31 год. по вул.Новокостянтинівській, 22/15, в місті Києві позивач, як водій, не мав при собі при складанні ДТП реєстрацію на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1.г, п.2.1.б Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом особою без реєстраційних документів на ТЗ.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Положеннями ч. 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 статті 4 КАС України).
Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Предметом розгляду у даній справі є постанова інспектора поліції по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 статті 126 КУпАП.
Згідно статті 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем у даній справі зазначено поліцейського 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в місті Києві Коваленко Анастасії Валентинівни, а Управління патрульної поліції у місті Києві - третьою особою.
Пунктом 11 ч. 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) регламентовано, що поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно п. 8 ч. 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
У силу ч.ч. 1-2 статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Таким чином, за приписами статті 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч.1 статті 126, покладено на органи Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Приписами ч.1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ч.1 статті 13 Закону України "Про Національну поліцію" систему поліції складають:
1) центральний орган управління поліцією;
2) територіальні органи поліції.
Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 статті 15 Закону України "Про Національну поліцію").
Відповідно до ч.1 статті 17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Приписами ч.3 статті 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.1 статті 126 КУпАП, інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.
Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 статті 126 КУпАП.
Відповідно до ст.ст. 25, 26, 42 Кодексу адміністративного судочинства України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.
Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20  КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17 та від 26 грудня 2019 року у справі №724/716/16-а.
Так, Верховний Суд зазначив, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Згідно ч.5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого виступає поліцейський, уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.
Однак, Департамент патрульної поліції, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи, судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом проведено також не було.
Належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, оскільки, в той же час, Управління патрульної поліції у м. Києві є лише територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції.
Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача.
В даному випадку суд першої інстанції повинен був за правилами статті 48 КАС України змінити первісного відповідача належним або залучити як другого відповідача.
Поряд з цим, Департамент патрульної поліції до участі у справі в якості належного відповідача судом першої інстанції залучено не було.
За приписами ч. 3 статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Отже, з наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Аналогічна правова позиція викладені Верховним Судом у постанові від 02 вересня 2020 року по справі №162/445/16-а.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості в межах наданої йому КАС України компетенції виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з мотивів того, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки ч. 7 статті 48 вказаного Кодексу визначено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 листопада 2019 року по справі №826/12172/18.
Таким чином, враховуючи, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з урахуванням відсутності у суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.
Відтак, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального права в частині невірного визначення відповідача у справі призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Оскільки додаткове рішення Подільського районного суду м.Києва від 03 вересня 2021 року є невід`ємною частиною рішення Подільського районного суду м.Києва від 09 червня 2021 року, то воно також підлягає скасуванню з огляду на відсутність вирішеного на користь позивача спору.
Згідно п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 317, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду м.Києва від 09 червня 2021 року - скасувати.
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
Додаткове рішення Подільського районного суду м.Києва від 03 вересня 2021 року - скасувати.
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Поліцейського 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в місті Києві Коваленко Анастасії Валентинівни, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Києві про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.
Повний текст рішення виготовлено 09 листопада 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
                                                                                                    Я.М. Собків