ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 жовтня 2021 року                                                                              
м. Київ                                                          
 
справа №399/163/20
провадження №51-2393км21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                                           ОСОБА_1 ,
судді:                                                   ОСОБА_2 ,
                                                                        ОСОБА_3 ,  
 
секретар судового засідання                 ОСОБА_4 ,
учасники  судового провадження:
прокурор                                                      ОСОБА_5 , 
захисник                                                       ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6   на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 лютого  2021 року в кримінальному провадженні за №12020120100000053 стосовно 
 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.     Онуфріївка Онуфріївського району Кіровоградської області, мешкає у  АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі – Суду) про скасування вказаного судового рішення і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Свої доводи захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу захисника без участі засудженого ОСОБА_7 , хоча останній наполягав на його присутності, внаслідок чого порушив процесуальні права засудженого.
Крім того, зазначає, що винуватість засудженого не доведена, а викладені в обвинувальному акті обставини справи суперечать показанням потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вони надавали в залі судового засідання, тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Водночас стверджує, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.186 КК України, а висновки суду про доведеність його вини не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, тому є підстави вийти за межі касаційних вимог та постановити рішення про закриття кримінального провадження.
 
Зміст судових рішень, у тому числі оскарженого, і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від   20   листопада 2020 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України засудженому ОСОБА_7 до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2020   року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та 2 місяці.
Вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Як установлено судами, 12 лютого 2020 року приблизно о 21:30 ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебували на АДРЕСА_2 , де між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла словесна сварка. У ході вказаного конфлікту в ОСОБА_7 , який помітив у руці ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J4 Plus», виник умисел, спрямований на відкрите викрадення цього майна. Реалізуючи свій злочинний умисел та усвідомлюючи, що його дії є помітними і зрозумілими для ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , він умисно вихопив з рук останнього вказаний мобільний телефон. ОСОБА_8 з метою повернення незаконно викраденого у нього мобільного телефону почав чинити ОСОБА_7 фізичний опір, однак останній, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, з метою придушення волі до опору потерпілого умисно завдав йому рукою удар у голову, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді крововиливу, саден та припухлості м`яких тканин обличчя, які згідно з висновком експерта № 25 від 13 лютого 2020 року відносяться до категорії легких.
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим у потерпілого майном розпорядився на власний розсуд.
 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу, прокурор просив залишити вирок без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення.
 
Мотиви Суду
 
Щодо меж перегляду
Згідно із ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У касаційній скарзі, крім іншого, порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. 
Оцінка доказів є прерогативою виключно суду першої інстанції, у передбачених законом випадках – і суду апеляційної інстанції.
Отже, суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судами, та не втручається у правильність проведеної оцінки доказів, зібраних у цьому провадженні.
З урахуванням меж перегляду Судом судових рішень та підстав для їх скасування або зміни, визначених ч. 1 ст. 438 КПК України, касаційний перегляд здійснено в частині перевірки викладених у касаційній скарзі доводів щодо посилань на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
 
Щодо розгляду апеляційної скарги захисника без участі засудженого                         ОСОБА_7 .
Доводи касаційної скарги захисника про те, що судове провадження здійснено за відсутності засудженого, чим, на його думку, порушено процесуальні права останнього та що є достатньою підставою для скасування ухвали апеляційного суду, є необґрунтованими з огляду на таке.
Положеннями ч. 4 ст.405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Згідно із ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито; судове рішення ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; порушено правила підсудності; у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7    був належним чином повідомлений про апеляційний розгляд, однак заяви про участь у судовому засіданні він не подавав.
Водночас захисник ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі не порушував питання про обов`язкову участь засудженого в судовому провадженні в апеляційній інстанції, а також не заявляв клопотань про проведення судового слідства.
Із журналу та аудіозапису судового засідання вбачається, що в ході апеляційного розгляду головуючий суддя з`ясовував в учасників провадження про можливість проведення судового засідання за відсутності засудженого ОСОБА_7 , який був етапований до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області для участі в судовому засіданні в іншому кримінальному провадженні.
Крім того, головуючий з`ясовував також в учасників судового провадження, чи зрозумілі їм їхні  права та обов`язки, чи є клопотання та заяви.
Захисник зазначив про необхідність проведення засідання лише за присутності засудженого ОСОБА_7 , однак своєї позиції обґрунтувати не зміг, інших клопотань не заявляв.
Прокурор не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги захисника за відсутності засудженого ОСОБА_7 . 
Апеляційний суд, з`ясувавши, що участь засудженого є необов`язковою, здійснив розгляд апеляційної скарги за відсутності засудженого, обґрунтувавши свою позицію тим, що відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України вважає за можливе розглянути зазначену апеляційну скаргу без засудженого ОСОБА_7 , із чим  погоджується суд касаційної інстанції.
 
Щодо доведеності винуватості 
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7   у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за встановлених судами обставин, узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема висловленою в  рішенні від 21 липня 2011 року в справі «Коробов проти України», де  вказано, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні в  потерпілого ОСОБА_8 мобільного телефону, яке поєднане з насильством, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я, вчинене повторно, зроблено з додержанням статей 23, 91 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено перевіреними під час судового розгляду доказами, а їх оцінка не суперечить ст. 94 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника, погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони є правильними та такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах, у їх сукупності та взаємозв`язку.
Зокрема, суд апеляційної інстанції дослідив показання потерпілого         ОСОБА_8 ,які узгоджуються з показаннями самого засудженого в судовому засіданні, який по суті не оспорював того, що був на місці злочину і в процесі сварки заволодів мобільним телефоном потерпілого, який повернув лише після затримання на вимогу працівників поліції.
Також показання потерпілого повністю підтверджуються та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив суду, що 12 лютого 2020 року у вечірній час він, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 йшли вулицею Гагаріна в селищі Онуфріївка в напрямку до центру селища. Посеред вулиці зустріли потерпілого ОСОБА_8 , який його словесно образив, і він просив його вибачитись. Проігнорувавши його слова, потерпілий розвернувся і пішов далі. Наздогнавши ОСОБА_8 , ОСОБА_7 почав вимагати вибачення, тоді потерпілий почав світити ОСОБА_7 ліхтариком на телефоні в обличчя, у відповідь останній ударив потерпілого кулаком правої руки в обличчя під ліве око і відібрав телефон, потерпілий у свою чергу просив телефон повернути. Коли побачили, що до них наближаються люди з ліхтарями, то почали тікати в сторону центру селища, зрозумівши, що це працівники поліції, він повернувся на місце, де засуджений повернув потерпілому телефон.
Аналогічні показання надали свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . 
Ці показання потерпілого та свідків повністю узгоджуються з наявними у провадженні письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 12 лютого 2020 року; довідкою, виданою потерпілому про те, що він 12 лютого 2020 року звертався до Онуфріївської ЦРЛ з діагнозом садно обличчя; висновком експерта № 25 від 13 лютого 2020 року, згідно з яким при судово-медичній експертизі у потерпілого виявлені тілесні ушкодження, а саме крововилив, садини і припухлості м`яких тканин обличчя; протоколом огляду телефону марки «Samsung Galaxy J4 Plus» від 13 лютого 2020 року; даними висновку судово-товарознавчої експертизи № 448 від 17 лютого 2020 року щодо ринкової вартості (з урахуванням зносу) мобільного телефону марки «SamsungGalaxy J4 Plus», що становить 1997, 40 грн; протоколом та відеозаписом слідчого експерименту за участі свідка від 20 лютого 2020 року.
На думку Суду, судом першої інстанції було правильно встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 з об`єктивної та суб`єктивної сторони були умисними й протиправними та їх було правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.
Апеляційний суд, переглянувши вирок у межах апеляційної скарги, погодився з висновками суду першої інстанції щодо винуватості засудженого і залишив вирок без зміни.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено відповідно до вимог закону. Суд апеляційної інстанції ретельно проаналізував доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі, та надав їм належну оцінку, навівши в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У касаційній скарзі захисника не наведено доводів, які б спростовували правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій. 
Таким чином, даних, які би свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено.
Ураховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підставв для задоволення вимог касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_7 залишити  без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                ОСОБА_3