Номер провадження: 22-ц/813/6775/21 
Номер справи місцевого суду: 522/17464/18
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., 
Дришлюка А.І..,
при секретарі: Павлючук Ю.В.,

у порядку спрощеного провадження переглянув апеляційну скаргу адвоката Адабаш Світлани Аксентіївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року про застосування зустрічного забезпечення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:
02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Разом із позовною заявою ОСОБА_1 надав до суду заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,4 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м.; машиномісце АДРЕСА_2 , загальною площею 16,8 кв.м.; нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 12,8 кв.м.; домашнє начиння, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 , загальною вартістю 1 400 000 грн., яке складається з:
а) кухонного гарнітуру з вбудованою технікою (холодильник, посудомийна машина, мікрохвильова піч, варильна панель, духова шафа), виробництва Італії, вартістю 600 000 грн.;
b) спального гарнітуру виробництва Румунії, вартістю 120 000 грн.;
c) дитячого гарнітуру виробництва Іспанії, вартістю 100 000 грн.;
d) дивану для вітальні виробництва Італія, вартістю 150 000 грн.;
e) меблі для передпокію, вартістю 70 000 грн.;
f) штор та фіранок, вартістю 160 000 грн.;
g) телевізора «Samsung», вартістю 20 000 грн.;
h) телевізорів «Sony»(2 штуки), вартістю 60 000 грн.;
i) кондиціонера «Mitsubishi» (2 штуки), вартістю 60 000 грн.;
j) пральної машини-автомат «BOSCH», вартістю 30 000 грн.;
k) кавоварочної машини, виробництва «Delongi Prima», вартістю 30 000 грн..
03 лютого 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 надав до суду заяву про застосування зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 556 482,37 для забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача ОСОБА_2 , які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року задоволено частково клопотання відповідача – ОСОБА_2 про застосування заходів зустрічного забезпечення. Застосовано до ОСОБА_1 зустрічне забезпечення у вигляді внесення ним на депозитний рахунок суду грошової суми у розмірі 250 000 грн. та надано ОСОБА_1 строк десять календарних днів з дня отримання копії ухвали про зустрічне забезпечення на внесення вказаних грошових коштів на депозитний рахунок суду та зобов`язано його (чи уповноваженого ним представника) надати документи на підтвердження надання зустрічного забезпечення.
В апеляційній скарзі адвокат Адабаш С.М. в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про застосування заходів зустрічного забезпечення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 12 жовтня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (частини перша, друга статті 154 ЦПК України).
Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Відповідно до частини п`ятої статті 154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,4 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м.; машиномісце АДРЕСА_2 , загальною площею 16,8 кв.м.; нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 12,8 кв.м.; домашнє начиння, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 , загальною вартістю 1 400 000 грн..
В обґрунтування заяви представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що відповідно до позовних вимог спірне майно, на яке накладено арешт оцінюється загальною вартістю 9 500 000 грн.. Проте із позовних вимог вбачається, що у випадку задоволення позову, позивач претендує на 1/2 частину зазначеного майна. Тобто, вартість арештованого майна, як про це зазначає представник відповідача, перевищує на 4 250 000 грн. вартість спірного майна. Тому, ОСОБА_2 з 19 березня 2019 року позбавлена права розпоряджатися власним майном.
Також представником відповідача у заяві зазначено, що відповідач позбавлена права розпоряджатися своїм майном, зобов`язана забезпечувати за свій рахунок утримання квартири, машиномісця та нежитлового приміщення, розмір даних витрат становить приблизно 7 000 грн. щомісяця. А за 22 місяці забезпечення сума витрат становить приблизно 154 000 грн.. Також, квартира площею 87,4 кв.м. є надмірною для життя відповідачки з донькою. Окрім необхідності значної суми на утримання квартири, відповідачка позбавлена можливості отримувати дохід з квартири чи продати квартиру. За умови продажу даної квартири, відповідачка купила б дві однокімнатних квартири: одну для життя, а іншу - для отримання доходу, шляхом здавання в оренду. Орієнтовна вартість оренди однокімнатної квартири становить 5 000 грн.. Таким чином, як зазначає представник відповідача, упущена вигода відповідача за 22 місяці накладеного арешту становить 110 000 грн..
Зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.                
При цьому, єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, у випадках, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.
Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного суду від 19.12.2018р. по справі №331/5517/17 (провадження №61-9474св18) від 30.05.2019р. по справі №456/2438/17 (провадження №61-473св19) від 10.04.2019р. по справі №753/2380/18-ц (провадження №61-38399св18).
Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Оцінка співмірності здійснюється, крім іншого, з урахуванням співвідношення права та інтересу, які просить захистити заявник, вартості майна, на яке накладається арешт або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Задовольняючи частково клопотання відповідача ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення, суд першої інстанції врахувавши співмірність зустрічного забезпечення заходам забезпечення позову та розміру збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, прийшов до вірного висновку про необхідність вжиття зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 250 000 грн., розмір яких буде відповідати критеріям розумності, пропорційності та забезпечить належний баланс прав учасників процесу.
Таким чином місцевий суд у визначеному законом порядку, розглянув заяву сторони та за результатами розгляду постановив відповідну ухвалу про часткове задоволення клопотання про зустрічне забезпечення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень процесуального права, що є підставою для скасування ухвали від 16 лютого 2021 року, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Адабаш Світлани Аксентіївни в інтересах  ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 12 жовтня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік