Постанова
Іменем України
 
03 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 554/285/19
провадження № 61-8946св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:                Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2019 року у складі судді Троцької А. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Одринської Т. В., Пікуля В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень.
 
Позов обґрунтований тим, що відповідно до наказу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є АТ «ПУМБ», від 12 серпня 2013 року № 1480С, його призначено на посаду начальника відділення № 1 ПАТ «ПУМБ» у м. Полтаві.
 
Зазначав, що 01 листопада 2018 року його ознайомлено із наказом відповідача 
від 01 листопада 2018 року № 241 ЗПОС про оголошення догани за виявлене 
26 вересня 2018 року порушення вимог пункту 13.3 «Положення з управління доступом до інформаційної безпеки ПАТ «ПУМБ» від 29 вересня 2016 року, пунктів 4.2 та 4.14 посадової інструкції, що полягало у передачі логіну і паролю іншому співробітнику.
 
Вказував, що наказом відповідача від 04 грудня 2018 року № 270 ЗПОС за недотримання вимог пунктів 4.2 та 4.14 посадової інструкції керуючого відділенням № 1 ПАТ «ПУМБ» у м. Полтава та невиконання наказу від 26 жовтня 2018 року № 1126 ЗПОС, що полягало у неприбутті 10-11 листопада 2018 року на навчальний захід, направлений на підвищення ефективності роботи працівників банку, без поважних причин, йому оголошено догану.
 
Із вказаними наказами не погоджується, вважає їх незаконними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки він надавав ПАТ «ПУМБ» відповідні письмові пояснення, в яких вказував про відсутність у його діях порушень трудової дисципліни.
 
Вказував, що раніше він до дисциплінарної відповідальності не притягався, всю роботу виконував сумлінно, про що свідчить подяка за підписом заступника голови правління Косенко Н. Ф . Крім того, у серпні 2018 року йому оголошена додаткова подяка за сумлінну працю, вагомі досягнення у професійній діяльності.
 
Вважав, що під час оголошення оскаржуваних доган відповідач безпідставно не врахував, що дії позивача не завдали жодної шкоди відповідачу. Обставини, які стали підставою для оголошення догани відповідно до наказу від 01 листопада 2018 року № 241 ЗПОС, були спрямовані на збільшення прибутку в ПАТ «ПУМБ». Дії позивача, які стали підставою для оголошення догани відповідно до наказу відповідача 
від 04 грудня 2018 року № 270 ЗПОС, не завдали збитків ПАТ «ПУМБ», оскільки у зв`язку із необхідністю проведення фізіопроцедур внаслідок перенесеного захворювання, такі дії були необхідною мірою для покращення самопочуття, а отже, і високої продуктивності його праці.
 
Вказував, що наказ про призначення додаткових робочих днів на вихідні дні 
10-11 листопада 2018 року йому не надсилався, тому він обґрунтовано вважав, що участь у тренінгу є необов`язковою.
 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконними та скасувати накази ПАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», 
від 01 листопада 2018 року № 241 ЗПОС та від 04 грудня 2018 року № 270 ЗПОС «Про дисциплінарне стягнення».
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ 
ПАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», від 01 листопада 2018 року 
№ 241 ЗПОС про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді догани. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення мотивовано тим, що факт передання саме ОСОБА_1 свого логіну та паролю сторонній особі не знайшов свого підтвердження, оскільки в наказі відповідача від 01 листопада 2018 року № 241 ЗПОС не конкретизовано, у чому саме полягало порушення позивачем трудової дисципліни, не визначено обставини, за яких вчинено проступок, тому наявні підстави для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування наказу від 01 листопада 2018 року № 241 ЗПОС про накладення стягнення у вигляді догани на ОСОБА_1 . Відмовляючи у задоволенні вимог у частині визнання незаконним та скасування наказу від 04 грудня 2018 року № 270 ЗПОС, виходив з того, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог трудового законодавства, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення керівництва щодо неможливості участі позивача у тренінгу, а пояснення надано лише 16 листопада 2018 року, після проведення відповідного навчання.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2020 року апеляційні скарги АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що наказ від 01 листопада 2018 року № 241 ЗПОС про накладення стягнення у вигляді догани є незаконним, оскільки факт передання саме ОСОБА_1 свого логіну та паролю сторонній особі не знайшов свого підтвердження, а в наказі відповідача від 01 листопада 2018 року № 241 ЗПОС не конкретизовано, у чому саме полягало порушення позивачем трудової дисципліни та не визначено обставини, за яких вчинено проступок. Крім того, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування наказу від 04 грудня 2018 року № 270 

ЗПОС у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог трудового законодавства, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення керівництва щодо неможливості участі позивача у тренінгу, а пояснення надано лише 16 листопада 2018 року, після проведення відповідного навчання.
 
Постановою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року касаційну скаргу АТ «ПУМБ» залишено без задоволення. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про визнання незаконним та скасування наказу 
ПАТ «ПУМБ» від 04 грудня 2018 року № 270 ЗПОС «Про дисциплінарне стягнення» скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави 
від 08 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2020 року залишити без змін.
 
Касаційний суд мотивував своє рішення тим, що апеляційний суд, встановивши, що підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, згідно з наказом від 04 грудня 2018 року № 270 ЗПОС, є його відсутність на тренінгу, який проведено у вихідні дні, не дослідив правила внутрішнього трудового розпорядку, режиму роботи на підприємстві, не надав оцінки поясненням ОСОБА_1 щодо причин неможливості його участі у заході у вихідний день.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави 
від 08 жовтня 2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «ПУМБ» від 04 грудня 2018 року № 270 ЗПОС «Про дисциплінарне стягнення» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «ПУМБ» від 04 грудня 2018 року № 270 ЗПОС «Про дисциплінарне стягнення» задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ 
ПАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», від 04 грудня 2018 року № 270 ЗПОС про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді догани. 
В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що видача наказу про затвердження списку учасників тренінгів за визначеними датами та адресою їх проведення не може бути достатнім доказом неповажності причин пропуску ОСОБА_1 вказаного заходу, враховуючи, що відсутність позивача на тренінгу була обумовлена необхідністю його санаторно-курортного лікування та проходження курсу фізіотерапевтичних процедур після попереднього лікування, а тому у діях ОСОБА_1 відсутня вина як ознаки суб`єктивної сторони складу проступку. Крім того, ПАТ «ПУМБ» не здійснив належного оформлення факту залучення ОСОБА_1 до роботи у вихідні дні для участі у тренінгу шляхом видачі відповідного наказу та ознайомлення останнього з ним.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У травні 2021 року АТ «ПУМБ» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2019 року постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі 
№ 503/1691/18. Також як на підставу оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме зазначає, щосправу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України); суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
У липні 2021 року ОСОБА_1  подав до суду відзив на касаційну скаргуАТ «ПУМБ», у якому заявник просить закрити касаційне провадження, у разі відмови у закритті касаційного провадження залишити без задоволення касаційну скаргу АТ «ПУМБ», посилаючись на те, що касаційна скарга АТ «ПУМБ» містить посилання на висновки постанов Верховного Суду у справах № 503/1691/18, № 617/769/15, № 203/204/18, на які вже посилався відповідач в попередній редакції касаційної скарги, яку переглянуто в касаційному порядку та надано оцінку зазначеним доводам. Отже, касаційна скарга АТ «ПУМБ» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави 
від 08 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року не містить обов`язкових підстав і випадків касаційного оскарження та обґрунтувань, в частині застосування Полтавським апеляційним судом норми матеріального права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Крім того, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо порушення призвело до ухвалення незаконного рішення, проте АТ «ПУМБ» обґрунтовує свою касаційну скаргу порушенням статті 89 ЦПК України, та ненадання оцінки судами першої та апеляційної інстанцій доказам, наданим АТ «ПУМБ». Водночас положення статті 411 ЦПК України передбачають можливість скасування рішення та направлення справи на новий розгляд, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Обставини встановлені судами
 
Після направлення судом касаційної інстанції справи на новий розгляд до апеляції, Полтавський апеляційний суд ухвалою від 09 березня 2021 року закінчив підготовчі дії у справі та призначив справу до розгляду без проведення судового засідання в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (т. 3, а. с. 155).
 
За змістом постанови Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року справа розглядалася у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (т. 3, а. с. 158-165).
 
Вирішуючи питання про те, у якому порядку суд апеляційної інстанції повинен був розглянути справу після скасування рішення суду апеляційної інстанції та направлення касаційним судом справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний суд виходить з такого.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. 
В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, 
№ 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Згідно з пунктом 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
 
За положеннями частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно у позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.
 
Системний аналіз змісту зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку про те, що приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку розгляду апеляційних скарг на рішення суду, якщо наявні виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
 
Такий підхід до застосування положень статті 369 ЦПК України є усталеним (Дивись висновки Верховного Суду у справах № 642/1491/17, № 753/17720/18, 
№ 320/7615/17).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Апеляційний суд розглядаючи справу у порядку письмовому провадженні без повідомлення учасників справи на підставі частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України не звернув уваги на те, що у цій справі заявлені вимоги немайнового характеру.
 
Частина перша статті 369 ЦПК України передбачає можливість розгляду справи в суді апеляційної інстанції без повідомлення учасників процесу лише для розгляду справ з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Конструкція статті 369 ЦПК України не надає суду апеляційної інстанції дискреції у питанні вибору порядку розгляду справи, предметом спору якої є вимоги 

немайнового характеру.
 
Отже, розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Таким чином, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України зазначена справа в апеляційному порядку може бути розглянута без повідомлення учасників справи - в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, чим порушив один з основоположних принципів судового розгляду - право на участь у публічному розгляді справи.
 
Відповідач був позбавлений можливості представити свою позицію під час нового розгляду справи на стадії апеляції з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, що є порушенням статті 43 ЦПК України.
 
Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Враховуючи, що апеляційний суд здійснив розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення про дату, час та місце судового засідання, тому касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова апеляційного суду скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з дотриманням порядку розгляду справи, передбаченого статтею 368 ЦПК України.
 
Враховуючи, що підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції стало порушення норм процесуального права, яке Верховним Судом тлумачиться як обов`язкова підстава для скасування судового рішення, тому Верховним Судом не оцінюються доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, які стосуються суті вирішеного спору.
 
За таких обставин, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для нового розгляду.
 
Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Українськи Міжнародний Банк» задовольнити.
 
Постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                           О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                                   С. О. Погрібний
 
                                                                                                       Г. І. Усик
 
                                                                                                       В. В. Яремко