Дата документу 10.12.2021 Справа № 335/4302/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/3873/21                                        Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В. 
Є.У.№ 335/4302/21                                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В. 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою АДРЕСА_1 в сумі 60 190,60 грн. за період з 01.09.2017 по 31.03.2021 та судові витрати у розмірі 2270 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерн «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01 вересня 2017 року по 31 березня 2021 року у сумі 60190,60 грн. та судовий збір в розмірі 2270 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом було порушено її право на захист, про день та час розгляду справи в суді вона не була повідомлена своєчасно та належним чином. Окрім того, відповідач укує, що вона була позбавлена права подати заяву про застосування строків позовної давності, а також що суд першої інстанції неправомірно прийняв розрахунку Концерну «МТМ» по заборгованості, адже в позові не вказано та не надано доказів, із яких вихідних даних був зроблений вказаний розрахунок та не зазначено нарахування здійснювалось за наявності або відсутності загально будинкових приладів обліку.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційну скаргу Концерн «МТМ» отримав 15.11.2021. Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню.
За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ», суд першої інстанції виходив з того, що відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого покладена на споживача і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості наданих послуг, а за наявності доведеної та не спростованої заборгованості, відповідно і заборгованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
Стаття 64 ЖК України визначає, що члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення.
За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Споживач згідно ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За нормами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку
За змістом статті 24 ч. 3 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, з подальшими змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.
Встановлено, що договір між сторонами про надання послуг не укладався, у зв`язку із ігноруванням даної пропозиції відповідачем, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась.
Тож, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.
У матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що особовий рахунок № НОМЕР_1 був відкритий за адресою: АДРЕСА_1 , по якому здійснювались періодичні платежі у період з 01.09.2017 по 01.09.2018, відтак станом на 31.03.2021 заборгованість складає 60 190,00 грн.
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя сформованих за відомостями електронної бази даних Департаменту реєстраційних послуг ЗМР щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, суд першої інстанції на підставі належних доказів встановив, що відповідач є споживачем централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі».
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Позивач у період з 01.09.2017 по 31.03.2021 надавав ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 60190,00 гривень. 
Водночас, ОСОБА_2 , яка є споживачем вказаних послуг, їх вартість за період з 01.09.2017 по 31.03.2021 сплачувала не в повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 60190,60 грн.
Часткова оплата ОСОБА_1 за надані послуги в сумі 829,37 грн. лише підтверджує той факт, що між сторонами по справі існують фактичні договірні відносини з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України відповідач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії.
На підтвердження вартості наданих послуг та отриманих таких споживачем, Концерн «МТМ» надало довідку щодо заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої відповідачу нарахована заборгованість з оплати за послуги теплопостачання та постачання гарячої води в сумі 60190,60 грн. (з 01.09.2017 по 31.01.2021).
Надані позивачем розрахунки заборгованості ОСОБА_1 не спростувала, доказів неправильного нарахування плати за отримані послуги суду не надала.
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року).
Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, за яким споживач допустив прострочення.
Аналіз викладеного свідчить про те, що доводи апеляційної скарги стосовно того, що між сторонами по справі відсутні договірні відносини, а тому постачання послуг з централізованого опалення та гарячої води та, відповідно, нарахування плата не повинно здійснюватись – є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строку позовної давності та позбавлення судом першої інстанції відповідача права на подання заяви про застосування таких строків, апеляційний суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.
Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.
Встановлено, що Концерн «МТМ» звернувся до суду першої інстанції із вказаною позовною заявою 21.04.2021. В позові просив суд стягнути заборгованість з ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 по 31.03.2021.
Ухвала про відкриття провадження по справ була надіслана в тому числі ОСОБА_1 22.04.2021 (а.с.17)
ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції відзив на позов Концерну «МТМ» 13.09.2021. У відзиві ОСОБА_1 вказала, що заперечує проти позову, проте жодних заяв про застосування строків позовної давності не заявляла.
Оскаржуване рішення було ухвалено судом першої інстанції 20.09.2021.
Вищевикладене дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 з власної ініціативи не скористалась своїм правом заявити про застосування строків позовної давності, а її твердження про те, що цього права вона була позбавлена судом першої інстанції не заслуговують на увагу. 
З урахуванням встановлених обставин у справі та зазначених вимог закону суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги Концерну «МТМ».
Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374,37,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2021 року   у цій справі без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська