Дата документу 29.09.2021 Справа № 937/7607/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 937/7607/20	Головуючий у 1-й інстанції Урупа І.В. Повний текст рішення складено 05.03.2021 року.	
Пр. № 22-ц/807/2077/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Кримської О.М., Маловічко С.В. 
за участі секретаря                                Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя Міністерства оборони України, про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, поновлення на квартирному обліку
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просив:- визнати незаконним та скасувати рішення (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2020 №15, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2020 №420/агд в частині капітана запасу ОСОБА_1 зняти з обліку громадян та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла із загальної та позачергової черги у зв`язку з закінченням строку контракту; - зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити його на обліку громадян та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла в загальній черзі з 17.12.2001 та позачерговій черзі з 27.04.2020; - судові витрати покласти на відповідача. 
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що після закінчення Харківського інституту льотчиків Військово-Повітряних Сил, з 17.10.1998 по 04.12.1998 року був зарахований до розпорядження командира 7 втад, з 04.12.1998 по 04.11.2004 та з 30.06.2005 по 22.10.2019 проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 . 
На підставі рапорту від 17.12.2001 та довідки від жовтня 1998 року №нт/74 про не забезпечення житловою площею при інституті, житловою комісією військової частини НОМЕР_2 його було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 з 17.12.2001. З 04.11.2004 по 30.06.2005 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 м. Полтава. Після переведення до військової частини НОМЕР_1 , ним був поданий рапорт від 12.01.2006 року про зарахування на квартирний облік та його протоколом житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 25.01.2006 №10, було зараховано на квартирний облік з 17.12.2001 складом сім`ї з 1 особи. Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.10.2019 №523 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» його було звільнено у запас за підпунктом “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту). Зі списків військової частини, він був виключений 22.10.2019 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині ) від 22.10.2019 №201. 
На підставі протоколу засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2020 №5 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2020 №202/агд його було зараховано до обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла, до пільгової черги (позачергової) з 27.04.2020. 09.07.2020 на адресу військової частини НОМЕР_4 надійшов лист КЕВ м. Запоріжжя від 06.07.2020 №1592 з рекомендаціями зняти його з обліку громадян та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла в зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України по закінченню строку контракту. Протоколом засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 07.08.2020 №15 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2020 №420/агд його було знято з обліку громадян та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла із загальної та позачергової черги у зв`язку з закінченням строку контракту. 
При зарахуванні його у чергу на отримання житла у 2001 році та перебування його на квартирному обліку порушень житловою комісією та ним допущено не було, під час проходження військової служби, вислуга років у Збройних Силах України на момент звільнення становила календарних - 25 років 02 місяці, пільгових - 35 років 05 місяців, на момент звільнення перебував на обліку для поліпшення житлових умов, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов не настали. Вважає, що його було безпідставно знято з обліку громадян та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла із загальної та позачергової черги.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Урупа І.В. (а.с. 17).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 18) відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 березня 2021 року (а.с. 53-56) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено.
Визнано незаконним та скасувано рішення (об`єднаної) житлової комісії військової частини  НОМЕР_1  від 07.08.2020 № 15 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № №420/агд від 10.09.2020 року в частині зняття капітана запасу ОСОБА_1 з обліку громадян та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла із загальної та позачергової черги у зв`язку з закінченням строку контракту.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити капітана запасу ОСОБА_1 на обліку громадян та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла в загальній черзі з 17.12.2001 та позачерговій з 27.04.2020.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач Військова частина НОМЕР_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 62-64) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 67).
Ухвалою апеляційного суду (а.с. 68) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 69) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду, а також відпустки судді-доповідача (а.с. 77).
Позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача Військової частини НОМЕР_1 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Окрім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю-члена колегії Подліянову Г.С. у зв`язку із перебуванням останньої у відпустці 14 і більше днів (а.с.79-80). 
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 74-76) всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки та причини неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
Позивач ОСОБА_1 подав апеляційному суду заяву (а.с.78), в якій просив розглядати дану справу апеляційним судом без його участі.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки всіх учасників цієї справи та на підставі ст. ст. 371 - 372 ЦПК України ухвалив: клопотання позивача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.
В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача Військової частини НОМЕР_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_1 у цій справі, керувався керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що офіцер запасу ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у період з 01.08.1994 року по 22 жовтня 2019 року, звільнений зі Збройних Сил з 22 жовтня 2019 наказом командира ПС ЗСУ № 523 від 15 травня 2019 року за ст. 26 п.п. «а». Виключений зі списків особового складу військової частини з 22 жовтня 2019 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 201 від 22.10.2019., що підтверджується довідкою військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.03.2020 (а.с. 6).
Під час проходження дійсної військової служби  ОСОБА_1  в період з 01.08.1994 по 04.12.1998   був курсантом Харківського інституту льотчиків Військово-Повітряних Сил, після закінчення якого в період з 04.12.1998 по 15.09.2003 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , правонаступником якої є в/ч  НОМЕР_1 . В періоди з 15.09.2003 по 04.11.2004 та з 30.06.2005 по 22.10.2019 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а в період з 04.11.2004 по 30.06.2005 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується витягом із розділу 9 послужного списку особової справи №12454 офіцера запасу ОСОБА_1 про проходження служби в ЗСУ (а.с. 7). 
На підставі рапорту від 12.01.2006 та довідки Харківського інституту льотчиків Військово-Повітряних Сил від жовтня 1998 року №нт/74 про не забезпечення житловою площею при інституті, житловою комісією у відповідності до рапорту та наданих документів ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 з 17.12.2001 зі складом сім`ї 1 особа (а.с. 10-11). 
На підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних України (по особовому складу) від 15.10.2019 №523 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача було звільнено у запас за підпунктом “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту). Вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення становила календарна - 25 років 02 місяці, пільгова - 35 років 05 місяців (а.с. 8).
Згідно із витягом з протоколу засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 квітня 2019 року № 5 та витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 04.05.2020 №202/агд житловою комісією військової частини НОМЕР_1 зараховано до обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла, до пільгової черги (позачергової) капітана запасу ОСОБА_1 складом сім`ї 1(одна) особа, у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас з 27.04.2020 (а.с. 13-14).
За змістом витягу з протоколу засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 07 серпня 2020 року № 15, на виконання наказу Міністерства оборони України «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» від 31 липня 2018 року №380, прийнято рішення про виключення ОСОБА_1 , який був звільнений з лав ЗСУ у зв`язку із закінченням строку контракту та залишений на квартирній черзі, а також включений в списки позачергового отримання житла,    із загальної черги і позачергової черги обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла з 07.08.2020 року (а.с. 15). 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2020 року № 420/агд, ОСОБА_1 було виключено із загальної черги списків і позачергової черги обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла ОСОБА_1 , який був звільнений з лав ЗСУ у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с. 16). 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 01 січня 2005 року, стаття 12 вказаного Закону викладена в новій редакції.
Так, згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до п. 24 цього Порядку датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Позивач поставлений на облік для поліпшення житлових умов 17 грудня 2001 року.
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні приписи закріплені й в п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Дія п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у частині шостій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3)звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4)подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п.30 Порядку).
Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі №487/5835/17, від 01.04.2020 року у справі № 638/5769/18, від 08.04.2020 року у справі №683/2197/18, від 19.05.2020 року у справі №683/2198/18, від 16.12.2020 року у справі №748/122/20, провадження №61-9785св20.
П. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1.4 наведеної Інструкції військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі.
При зарахуванні позивача у 2001 році на квартирну чергу діяв Наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», який втратив чинність 10 листопада 2006 року, яким, було встановлено порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок та працівників (не військовослужбовців) Збройних Сил України.
П. 13 даного Положення визначено, що військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та квартирно-експлуатаційних частинах району до отримання житла, за винятком: поліпшення житлових умов, переміщення до нового місця служби, засудження до позбавлення волі на термін понад 6 місяців та наданні відомостей, які не відповідають дійсності.
Позивач проходив військову службу і потребував поліпшення житлових умов. Винятків, встановлених п. 13 наведеного Положення щодо позивача, не встановлено.
Відповідно до абз. 1 п. 2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за №24/20337, військовослужбовці, зараховані на квартирний облік після набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV “ Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які мають вислугу на військовій службі менше ніж 20 років, у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів та неможливістю проходити військову службу, залишаються на цьому обліку до отримання жилого приміщення для постійного проживання.
Згідно ж з п. 2.18 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380 (далі - Інструкція), військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.
Відповідно до п. 1 розділу VI Інструкції житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.
Згідно з п. 21 розділу VI Інструкції зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Згідно з п. 1 розділу VII Інструкції особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.
Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50 (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
П. 1 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що при зарахуванні ОСОБА_1 у чергу на отримання житла у 2001 році та перебування його на квартирному обліку порушень житловою комісією та позивачем допущено не було, під час проходження військової служби, вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення становила календарна - 25 років 02 місяці, пільгова - 35 років 05 місяців, на момент звільнення перебував на обліку для поліпшення житлових умов, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов не настали, а тому позивач підлягає поновленню на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №639/302/18-ц (провадження № 61-1618св19).
Ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п. 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в ЗСУ, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 03.02.1995 року № 20, передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі за підставами, передбаченими підпунктами "а", "б" та "д" пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу та підпунктами "а" та "б" пункту 27 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами (затверджені Указом Президента України від 13 травня 1993 року N 174/93), пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.
Звільнення з військової служби в запас не є підставою для виключення зі списків першочергового та позачергового отримання житла, оскільки згідно з п. 4 наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380, за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання (за результатами інвентаризації облікових справ); рішення житлових комісій військових частин, об`єднаних житлових комісій, які були прийняті до набрання чинності цим наказом, реалізуються із урахуванням вимог вищезазначеної Інструкції.
Зокрема ст. 37 ЖК УРСР передбачає право працівників, які залишили роботу (службу) на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію залишатися на квартирному обліку нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.
Відповідно ч. 1 ст. 40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 40 ЖК УРСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР: 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
Так, Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470 були затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. Згідно цих Правил, громадяни, які залишили роботу на підприємствах, в установах, організаціях, що здійснюють квартирний облік, у зв`язку з виходом на пенсію, беруться на облік нарівні з робітниками і службовцями даного підприємства, установи, організації.
Отже, жодний нормативний акт не передбачає можливість зняття з квартирного обліку з підстав звільнення в запас у зв`язку із закінченням строку контракту. Відповідачем не наведено законних підстав для зняття позивача з квартирного обліку, а тому таке рішення підлягає скасуванню із поновленням прав житлових позивача.
При цьому, позивач постійного житла не отримував та продовжує потребувати поліпшення житлових умов, що не оспорюється відповідачем. 
Аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, поновлення на квартирному обліку.
Доводи апеляційної скарги відповідача Військової частини  НОМЕР_1  дублюють доводи її заперечень проти позову позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідача Військової частини НОМЕР_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача Військової частини НОМЕР_1 .
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача Військової частини НОМЕР_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, встановлено, суд першої інстанції хоча й послався на ст. 141 ЦПК України в оскаржуваному рішенні, проте, фактично цим рішенням не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, встановлено, що відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 при подачі апеляційної скарги у цій справі було сплачено судовий збір (а.с. 61). 
Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу Військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 01.10.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кримська О.М.	Маловічко С.В.