Ухвала
 
02 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 329/54/17
провадження № 61-15596ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, 
встановив:
16 вересня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року заявником надіслано до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, а також заяву про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року.
Заява ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження мотивована тим, що копія ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року була отримана ним лише 07 вересня 2021 року. Крім того, заявник вказує, що він є особою з інвалідністю, має хронічні захворювання, у зв'язку з чим потребує постійного стаціонарного лікування. Також ОСОБА_1 зазначає, що перехворів на коронавірусну хворобу COVID-19 та посилається на норми Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв'язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» стосовно продовження процесуальних строків.
Крім того, ОСОБА_1 стверджував, що його право на отримання професійної правничої допомоги було порушене у зв'язку з тривалим затягуванням у наданні такої допомоги. 
Вищевикладене, на думку заявника, є поважними причинами пропуску строку на подання касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року
Проте касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на наступне. 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Виняток з наведеного загального правила статті 127 ЦПК України викладено в частині третій статті 394 ЦПК України, відповідно до якої незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. 
Наведені ОСОБА_1 причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення незалежно від того, чи є вони поважними, не можуть бути підставами для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, оскільки не свідчать про існування виняткових обставин, передбачених у пунктах 1 або 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.
Безпідставне поновлення процесуального строку на касаційне оскарження свідчитиме про порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, ураховуючи вимоги частини третьої статті 394 ЦПК України, ОСОБА_1 слід надати до Верховного Суду докази, що підтверджують наявність виключних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення після спливу одного року з дня складення його повного тексту, зокрема, докази того, що заявник не був повідомлений про розгляд справи або того, що пропуск строку на касаційне оскарження стався внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Окрім цього, вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги закріплені у статті 392 ЦПК України.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.
Зі змісту прохальної частини касаційної скарги   ОСОБА_1 вбачається, що він просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Проте заявникне порушує в касаційній скарзі питання про скасування рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 липня 2017 року, хоча оскарження ухвали апеляційного суду фактично свідчить і про оскарження рішення суду першої інстанції, залишеного без змін за результатами його перегляду апеляційним судом.
Відповідно до частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині;6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
Отже, вимоги скарги ОСОБА_1 не узгоджуються з повноваженнями суду касаційної інстанції, тому заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги і викласти вимоги скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись статтями 127, 392, 393 ЦПК України,
ухвалив:
Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.  
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням виключних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                    М. Ю. Тітов