ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 р. 	Справа № 520/1189/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 31.05.21  по справі № 520/1189/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Військової частини НОМЕР_1                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом також – відповідач, в/в НОМЕР_1 ), в якому просив: 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2019 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2019 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано, що Постанова № 178 не містить чіткого визначення цінової політики здійснення нарахування, а отже виплата грошової компенсації за речове майно здійснювалася у Державній прикордонній службі України згідно з Наказами АДПСУ від 11.02.2017 за № 33, від 06.01.2018 за № 30, від 30.01.2019 за № 21.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає,  що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними, спростовуються положеннями чинного законодавства України та висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.01.2021 у справі № 520/1190/2020. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до Наказу № 184-ос від 05.04.2019 виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку зі звільненням у запас.
Позивачем указано, що Військова частина НОМЕР_1 здійснювала нарахування та виплату йому при звільненні компенсації вартості неотриманого ним речового майна у період проходження військової служби.
При цьому, позивачем у позовній заяві наголошено на обставинах того, що з питань виплати компенсації за неотримане речове майно, при звільненні з військової служби, йому ніяких розрахунків не надавали. 
Відтак, з метою з`ясування правильності нарахування компенсації за неотримане речове майно, позивач 23.12.2020 звернувся до відповідача з письмовим зверненням.
Листом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.01.2021 за № 703/Л-417/116 позивачу надано довідку-розрахунок № 49 від 01.04.2019, де вказано речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби. За кожним пунктом відповідно до довідки-розрахунку № 49 від 01.04.2019 відпрацьована «Довідка закупівельних цін яких років застосовувались для нарахування грошової компенсації», яка надається встановленим порядком. Також вказано, що на підставі Наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 606-аг від 26.12.2018 "Про заходи щодо організації речового забезпечення персоналу Державної прикордонної служби України у 2019 році" Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України знаходилось на речовому забезпеченні в Харківському прикордонному загоні, тому і було здійснено нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно Харківським прикордонним загоном. 
Позивачем у позовній заяві вказано, що ним не було отримано від відповідача зазначеної довідки, проте після отримання відповіді листом від 06.01.2021 за № 703/Л-417/116 йому стало відомо  про те, що розрахунок компенсації вартості неотриманого речового майна здійснювався за цінами станом на дату виникнення права на речове майно. 
Так, з «довідки закупівельних цін яких років застосовувались для нарахування грошової компенсації для полковника ОСОБА_1 », що була надана разом з листом від 06.01.2021 за № 703/Л-417/116, слідує, що відповідач нарахування компенсації здійснив за цінами минулих років (2004-2019 р.р.), протягом яких позивач проходив військову службу на офіцерських посадах, а виплату нарахованої компенсації у сумі 2835,91 грн здійснив відповідно до Наказу від 16.05.2019 за № 230-ос та у сумі 30143,47 грн відповідно до Наказу від 19.06.2019 за № 290-ос.
Уважаючи, що відповідач повинен був здійснити нарахування та виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом на 01 січня 2019 року (рік виплати компенсації за неотримане речове майно), тобто компенсація повинна була здійснюватися за цінами станом на 01 січня 2019 року, а не за цінами минулих років, як це було здійснено відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушено право ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, а саме 2019 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України  "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XIІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються всіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).
Згідно із частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 за № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно із пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 за № 475, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 за № 797/30665 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016, № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно». Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.
Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року за № 1153/2008, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби (надалі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.
При цьому, механізм реалізації військовослужбовцями гарантованого їм частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-XII права Кабінетом Міністрів України визначений лише з набранням чинності 22 березня 2016 року Постанови від 16 березня 2016 року № 178.
Гарантоване статтею 9-1 Закону № 2011-XII право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як убачається з матеріалів справи, згідно з Наказом начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби № 230 - ос від 16.05.2019 позивач отримав компенсацію за неотримане речове майно у сумі 2835,91 грн, а також згідно з Наказом начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби № 290-ос від 19.06.2019 позивач отримав компенсацію за неотримане речове майно у сумі 30143,47 грн, що не заперечується сторонами. Нарахування цієї компенсації проведено на підставі довідки-розрахунку, яка складена відповідачем за цінами минулих років на предмети речового майна.
Також, матеріали справи містять довідку закупівельних цін яких років застосовувались для нарахування грошової компенсації для полковника ОСОБА_1 , з якої вбачається, що компенсація вартості неотриманого майна (її нарахування та виплата) проведена за цінами минулих років. 
Проте, застосування закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку № 178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 28 січня 2021 року у справі № 520/1190/2020, від 17 березня 2020 року у справі № 815/5826/16, від 23 серпня 2019 року у справі № 2040/7697/18 та від 14 листопада 2018 року у справі № 809/1488/16, урахованою судом першої інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем порушено право ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, а саме - 2019 року.
Доводи відповідача щодо того, що при нарахуванні грошової компенсації за окремими видами речового майна необхідно обов`язково враховувати такі складові як момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін, який минув з останнього моменту отримання предмети речового майна, суд уважає помилковими, оскільки приписами Порядку № 178 не передбачено такого механізму розрахування суми грошової компенсації, але закріплено обов`язок повноважного органу нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно, виходячи із закупівельних цін, визначених на 1 січня поточного року.
Відносно доводів відповідача про те, що у спірних правовідносинах необхідно враховувати п. 5 Постанови № 178 з прив`язкою до пункту 3 цієї Постанови, оскільки вказані пункти несуть різне смислове навантаження, колегія суддів зазначає, що пункт 3 визначає, що військовослужбовці мають право на виплату грошової компенсації з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, а пункт 5 регулює питання оформлення довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про протиправність дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом не на 01 січня 2019 року, та як наслідок, про наявність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат, є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Колегія суддів також відхиляє посилання апеляційної скарги на те, що Постанова № 178 не містить чіткого визначення цінової політики здійснення нарахування, а отже виплата грошової компенсації за речове майно здійснювалася у Державній прикордонній службі України згідно з Наказами АДПСУ від 11.02.2017 за № 33, від 06.01.2018 за № 30, від 30.01.2019 за № 21, оскільки пунктом 5 Порядку № 178 визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 по справі № 520/1189/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич