ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 грудня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10938/15-ц
Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/678/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГТ СОЛЮШНС»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 3 липня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГТ СОЛЮШНС» до  ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,

                                У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» звернулося з позовом до ОСОБА_1 та, зменшивши в ході судового розгляду заявлені вимоги, просило стягнути з відповідача майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у розмірі 1 256 382,36 грн.
Обґрунтовуючи доводи позову, товариство посилалося на те, що відповідач, перебуваючи на посаді комерційного директора ТОВ «ГТ СОЛЮШНС», здійснив привласнення майна товариства в особливо великих розмірах, що встановлено обвинувальним вироком суду.
Рішенням від 03 липня 2017 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов задовольнив, стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» 1 256 382,36 грн у відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» 9 504 грн у відшкодування витрат за проведення судової експертизи. Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави 8 000 грн судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. 1166 ЦК України, оскільки ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» та ОСОБА_1 перебували у трудових відносинах, під час виконання яких останнім було вчинено кримінальне правопорушення, тобто шкоду завдано спеціальним суб`єктом - працівником, що зумовлює застосування спеціальних норм законодавства при стягненні заподіяної шкоди, які врегульовано положеннями ст. 234 КЗпП України.
Наголошує на тому, що про факт завдання відповідачем майнової шкоди стало відомо директору ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» ОСОБА_2 наприкінці 2012 року під час перевірки наявності товару на зберіганні у ТОВ «ГТ СОЛЮШНС», що узгоджується з датою розпочатого відносно ОСОБА_1 кримінального провадження - 28 листопада 2012 року. Отже, строк позовної давності, встановлений ст. 233 КЗпП, сплинув, оскільки цивільний позов пред`явлено ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» лише 03 листопада 2015 року.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» - адвокат Кравченко В.В., вважаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, а також поновити стороні позивача строк для звернення до суду з даним позовом у разі звернення сторони відповідача з клопотанням про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Доводи відзиву зводяться до того, що строк позовної давності переривався, оскільки 03 грудня 2013 року ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» зверталось до Чернігівського МВ при УМВС України в Чернігівській області з цивільним позовом у кримінальному провадження № 12012260010000498, однак з невідомих причин такий позов орган досудового розслідування повернув. Указує, що з урахуванням переривання строку позовної давності поданням товариством позову до в ході досудового розслідування, а також  того, що вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 липня 2014 року набрав законної сили 30 серпня 2015 року, копію якого товариство отримано лише у жовтні 2015 року, строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Криворученка Д.П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ГТ СОЛЮШНС», суд першої інстанції виходив з того, що факт заподіяння відповідачем майнової шкоди ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» установлено вироком суду, а тому, урахувавши висновок судово-товарознавчої та судово-економічної експертизи, пославшись на норми ст. 116 ЦК України, вважав наявними підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 1 256 382,36 грн у відшкодування заподіяної шкоди.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним вище висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.
У справі встановлено, що вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 липня 2014 року у кримінальній справі № 751/963/14 ОСОБА_1   визнано винним за ст. 191 ч. 5 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з встановленням випробування в 3 роки та покладено обов`язки, викладені ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 30 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 4-8).
Вироком суду встановлено та визнано доведеним, що наказом № 9 ОСОБА_1 призначено на посаду комерційного директора ТОВ «ГТ СОЛЮШНС». Перебуваючи на займаній посаді, ОСОБА_1 , наділений правомочністю на розпорядження майном ТОВ «ГТ СОЛЮШНС», за усною вказівкою директора ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» ОСОБА_2 , на підставі накладної без номеру від 31 липня 2012 року передав на зберігання до холодильної камери 19 500 кг м`ясопродуктів на суму 232 861,94 грн та згідно накладної без номеру від 01 серпня 2012 року передав на зберігання до холодильної камери 19 200 кг м`ясопродуктів на суму 211 139,20 грн, які знаходяться у ТОВ «Холодторг», що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Старобілоуська, 63.
Після цього ОСОБА_1 , на підставі накладних без номерів від 03 серпня 2012 року, отримав від ТОВ «Холодторг» 3015 кг м`ясопродуктів, 07 серпня 2012 року 750 кг м`ясопродуктів, 10 серпня 2012 року 750 кг м`ясопродуктів, 16 серпня 2012 року 750 кг м`ясопродуктів, 20 серпня 2012 року 1500 кг м`ясопродуктів, 27 серпня 2012 року 3750 кг м`ясопродуктів, 28 серпня 2012 року 30 кг м`ясопродуктів, 07 вересня 2012 року 3000 кг м`ясопродуктів, 13 вересня 2012 року 1500 кг м`ясопродуктів, 21 вересня 2012 року 1500 кг м`ясопродуктів, 25 вересня 2012 року 1500 кг м`ясопродуктів, 09 жовтня 2012 року 1500 кг м`ясопродуктів, 10 жовтня 2012 року 1500 кг м`ясопродуктів, 10 жовтня 2012 року 750 кг м`ясопродуктів, 12 жовтня 2012 року 16500 кг м`ясопродуктів.
Отриману продукцію ОСОБА_1 реалізував невстановленим слідством особам та одержані кошти від реалізації до каси ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» не вніс, чим заподіяв йому шкоду у особливо великих розмірах, на загальну суму 444 001,14 грн.
Також вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 липня 2014 року встановлено, що дії обвинуваченого у привласненні чужого майна, що належить ТОВ «ТГ СОЛЮШНС», яке перебувало у віданні службової особи, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненим повторно, у особливо великих розмірах, підлягають кваліфікації за ч. 5 ст. 191 КК України.
Звернувшись у листопаді 2015 року з вимогою про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» указувало на те, що шкода заподіяна позивачу кримінальним правопорушенням, винним у скоєнні якого визнано ОСОБА_1 , залишається не відшкодованою, а тому, посилаючись на норми ст. 16, 1166 ЦК України, просило задовольнити заявлені вимоги. 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції, за клопотанням ТОВ «ТГ СОЛЮШНС», районний суд призначив комплексну товарознавчу та економічну експертизу.
Відповідно до висновку експертів комплексної судово-товарознавчої та судово-економічної експертизи, складеної 18 травня 2017 року експертами Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, розмір збитків, заявлений ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» у сумі 5 121 529 грн, не підтверджується. З урахуванням оновлених норм Порядку № 116, керуючись приписами ч. 2 ст. 135-3 КЗпП, з урахуванням висновків судово-товарознавчої експертизи, з урахуванням того, що ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» є платником податку на додану вартість, розмір збитків від реалізації вищевказаного товару становитиме 1 046 985,30 грн, ПДВ 209 397,06 грн, разом 1 256 382,36 грн (т. 1 а.с. 231-240).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
За статтею 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України).
Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України.
При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого статтею 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і в разі звернення із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.
Отже, ухвалення судового рішення у кримінальній справі не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.
Таким чином можна дійти висновку, що за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день ухвалення судового рішення у кримінальній справі відносно відповідача, не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди.
Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 6-216цс16, від 02 березня 2016 року у справі № 6-1263цс15 і Верховний Суд у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 132/2083/16-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 366/1618/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 380/124216-ц.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
Як свідчать наявні у справі докази, ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» та ОСОБА_1 перебували у трудових відносинах, під час виконання яких ОСОБА_1 вчинено кримінальне правопорушення.
Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 липня 2014 року визнано доведеними дії обвинуваченого ОСОБА_1 у привласненні чужого майна, що належить ТОВ «ТГ СОЛЮШНС», яке перебувало у віданні службової особи, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненим повторно, у особливо великих розмірах.
Про факт завдання ОСОБА_1 майнової шкоди стало відомо директору ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» ОСОБА_2 наприкінці 2012 року, після перевірки наявності товару на зберіганні у товаристві, про що 25 жовтня 2012 року складено акт інвентаризації (т. 1 а.с. 182). Дані твердження ОСОБА_2 надав під час допиту його як потерпілого при досудовому розслідуванні, що зафіксовано у протоколі допиту від 04 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 175-177), і узгоджується з тим, що 28 листопада 2012 року розпочато кримінальне провадження № 12012260010000498. 
З даним позовом ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» звернулося до суду 03 листопада 2015 року.
У даній справі слід застосувати спеціальний преклюзивний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України.
Ураховуючи, що з часу виявлення директором ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» Черв`яковим О.В. завданої відповідачем шкоди і до звернення товариством з даним позовом пройшло більше року, клопотань щодо поновлення даного строку із зазначенням поважних причин пропуску наведеного строку ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» не заявляло, тобто строк, передбачений ч. 3 ст. 233 КЗпП України, сплинув. При вирішенні справи вищезазначене залишено поза увагою суду першої інстанції.
Позиція сторони позивача про те, що у даній справі спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 1166 ЦК України і строк позовної давності розпочався у жовтні 2015 року, тобто з дня отримання ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» копії вироку, не приймається до уваги з огляду на наступне. 
Так, матеріалами справи, зокрема вироком суду, підтверджується факт завдання ОСОБА_1 шкоди позивачу під час виконання  трудових обов`язків, а саме: під час перебування на посаді комерційного директора ТОВ «ГТ СОЛЮШНС». Отже, шкоду спричинено ТОВ «ГТ СОЛЮШНС» спеціальним суб`єктом - працівником, що зумовлює застосування спеціальних норм законодавства при стягненні заподіяної шкоди. Ними є положення ст. 134 КЗпП України, за якою працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Ухвалення судом вироку чи іншого рішення в межах КК України, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведення до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.
Таким чином, за змістом ч. 3 ст. 233 КЗпП України день ухвалення вироку за правилами КК України щодо відповідача, у тому числі і день отримання копії вироку, не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди.
Посилання ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» у відзиві на апеляційну скаргу на те, що відповідач не заявляв ні у суді першої інстанції, ні у апеляційному суді клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності не заслуговує на увагу, оскільки встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16.
Звертаючись з даним позовом, товариство не просило поновити строк звернення до суду і не наводило поважних причин щодо пропуску цього строку. Твердження позивача у відзиві на апеляційну скаргу про переривання строку позовної давності пред`явленням позову на стадії досудового провадження та поновлення строку його перебігу свідчать лише про обізнаність товариства про порушення свого права станом на грудень 2021 року і не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки ґрунтуються на нормах ЦК України, які застосовані до вирішення спірних відносин бути не можуть з огляду на висновки, наведені вище.  
Беручи до уваги викладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» через звернення позивача до суду з пропуском строку, передбаченого ч. 3 ст. 233 КЗпП України.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що у даній справі ОСОБА_1 поніс судові витрати у розмірі 420,40 грн зі сплати судового збору за подання до Верховного Суду касаційної скарги на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року (т. 2 а.с. 38). Також ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2017 року ОСОБА_1 у сумі 28 268,60 грн (т. 2 а.с. 89).
Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та скасовує в цілому рішення суду першої інстанції, з ТОВ «ТГ СОЛЮШНС» на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір у сумі 28 689 грн за розгляд справи в судах апеляційної та касаційної інстанції. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 3 липня 2017  року - скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГТ СОЛЮШНС» до  ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГТ СОЛЮШНС» (14033, м. Чернігів, вул. Льотна, 25б/72, ЄДРПОУ 37886769) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 28 689 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн  судового збору за розгляд справи в судах апеляційної та касаційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:                                                     Судді: