ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" жовтня 2021 р.           Справа№ 911/2385/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Коробенка Г.П. 
 
 при секретарі Вага В.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Ярмоленка В.В. (директор), Баляби О.В. (самопредставництво);
від відповідача: Телющенка П.П. (за ордером);
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Новіцької Тетяни Борисівни 
на рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2021 (повний текст складено 16.03.2021)
у справі №911/2385/20 (суддя Христенко О.О.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" 
до Новіцької Тетяни Борисівни 
про визнання неукладеним договору та стягнення 300  000,00 грн,  

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд"  (далі - позивач)  звернулось у Господарський суд Київської області з позовом до Новіцької Тетяни Борисівни (далі - відповідач), у якому просило суд визнати неукладеним Договір поворотної фінансової допомоги №15/02/17 від 15.02.2017 та стягнути з відповідача 300 000 грн безпідставно набутих коштів. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що за умовами договору фізична особа-підприємець Новіцька Т.Б. (яка в подальшому припинила свою підприємницьку діяльність) зобов`язалась надати  позивачу у строк до 30.06.2017 грошові кошти в сумі 570 000 грн, а позивач зобов`язався повернути отримані кошти у строк до 31.12.2018; проведеним службовим розслідуванням встановлено, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, однак позивач  у період з серпня по листопад 2017 року перерахував на її рахунок 300 000 грн в якості повернення фінансової допомоги; не перерахування відповідачкою грошових коштів за договором позики є підставою  для визнання його неукладеним та повернення сплачених позивачем грошових коштів.
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідачка посилалась на те, що нею були виконані зобов`язання за договором та через касу підприємства були внесені грошові кошти в сумі 560 500,00 грн в якості поворотної фінансової допомоги, що підтверджується листом ТОВ "Бухгалтерська агенція Шейна-аудит" та карткою рахунку, тому відсутні для визнання договору неукладеним, а грошові кошти в сумі 300 000,00 грн отримані нею за наявності відповідних правових підстав; також вказала на наявність корпоративного спору між учасниками ТОВ "Агромонтажбуд", одним з яких був її чоловік ОСОБА_2 .
Рішенням Господарського суду Київської області від 22 лютого 2021 року позов задоволено.
Визнано Договір поворотної фінансової допомоги № 15/02/17 від 15.02.2017, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" та Фізичною особою-підприємцем Новіцькою Тетяною Борисівною, неукладеним 
З Новіцької Тетяни Борисівни стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" - 300  000 грн безпідставно набутих коштів та 6 602 грн судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Новіцька Тетяна Борисівна подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на виконання умов договору відповідачкою через касу підприємства були внесені грошові кошти в загальній сумі 560 500,00 грн, тому договір є укладеним і повернення позивачем коштів в сумі 300 000,00 грн було здійснено за наявності правових підстав; дані позовні вимоги пред`явлені позивачем лише після того, як її чоловіка ОСОБА_2 незаконно виключено з числа учасників товариства.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга дублює текст відзиву на позовну заяву; надані відповідачкою докази є неналежними і не підтверджують факт сплати нею коштів в якості поворотної фінансової допомоги.
22.07.2021 позивачем подані письмові пояснення щодо порядку бухгалтерського обліку на підприємстві, у яких також зазначено, що факт надходження коштів від відповідачки не підтверджується виписками з поточного рахунку; з електронної касової книги вбачається, що більшість готівкових коштів, одержаних від відповідачки, були передані на користь ОСОБА_2 , а частина передана директору Ярмоленку В.В. (який заперечує їх отримання), що  підтверджується доданими до пояснень роздруківками з поточного рахунку та з електронної касової книги.
28.07.2021 відповідачкою подано клопотання про допит свідка - ОСОБА_4 , директора ТОВ "Бухгалтерська агенція Шейна-аудит", яка може підтвердити факт надання відповідачкою грошових коштів на виконання умов договору.
28.07.2021 відповідачкою подані заперечення на пояснення позивача, у який вона вказує, що поведінка позивача є суперечливою, оскільки позивач підтверджує факт внесення відповідачем грошових коштів в розмірі 560500,00грн, однак при цьому директор підприємства заперечує факт отримання ним особисто грошових коштів в день, який зазначений у відповідному документів, та не заперечує здійснення інших видаткових і прибуткових операцій по касі товариства в цей день.
29.07.2021 позивачем подана відповідь на заперечення, у яких він не погоджується із доводами відповідачки, посилаючись на те, що в бухгалтерському обліку за договором містяться сфальшовані записи, які мали на меті приховати факт незаконного перерахунку відповідачу коштів в сумі 300000 грн; відповідач, яка начебто надала поворотну фінансову допомогу в сумі 560000, отримавши 300000 грн не зверталась з вимогами до позивача про повернення залишку грошових коштів; касові операції, на які відповідач вимагає звернути увагу, є протиправними і позивачем подано заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 29 липня по 05 жовтня 2021 року.
10.09.2021 від позивача надійшла заява про долучення доказів, зокрема, копій: заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.07.2021; скарги на бездіяльність від 05.08.2021; ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 19.08.2021; доповнення до заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.08.2021;  висновку експерту від 18.08.2021 за результатами проведення експертного економічного дослідження; 
01.10.2021 відповідачкою подані заперечення на заяву позивача про долучення доказів, у якій вона вказує, що позивачем порушено порядок подання доказів, встановлений ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
01.10.2021 відповідачкою подано клопотання про витребування у позивача оригіналів фінансової звітності підприємства з метою їх співставлення зі здійсненими в рамках даної справи суперечливими тезами та твердженнями позивача з приводу реальних фактичних обставин надання фінансової допомоги.
Представник відповідачки (апелянта) у судовому засіданні підтримав клопотання про виклик свідка та витребування доказів, також підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представники позивача у судовому засіданні підтримали заяву про долучення доказів, також заперечили проти задоволення апеляційної скарги.
Клопотання сторін про долучення доказів, витребування доказів та виклик свідка, відхилені судом з наступних підстав.
Так, відповідно до приписів частин першої та третьої статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Норми процесуального права, зокрема, положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів. 
Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 вказаного Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 910/24991/15, від 11.06.2019 у справі № 906/353/17, від 05.12.2018 у справі № 910/7190/18, від 08.09.2020 у справі № 927/761/19, від 21.06.2018 у справі № 906/612/17.
Судом першої інстанції вирішено спір між сторонами та прийнято відповідне рішення, з урахуванням позовних вимог, за встановлених судом першої інстанції обставин та на підставі поданих до місцевого господарського суду доказів.
Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Близька за змістом правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 21.01.2021 у справі  № 908/3359/19.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15 лютого 2017 року між Фізичною особою-підприємцем Новіцькою Тетяною Борисівною, як стороною 1, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд", як стороною 2, був підписаний Договір поворотної фінансової допомоги №15/02/17 (далі - договір, том 1 а.с.7), відповідно до умов якого сторона1 зобов`язується надати стороні 2 фінансову допомогу на поворотній основі грошовими коштами в сумі 570 000,00 грн, а сторона 2 зобов`язується використати її для ведення господарської діяльності та повернути фінансову допомогу у визначений договором строк .
Сторона 1 зобов`язана надати у безготівковому порядку суму фінансової допомоги шляхом переказу її на поточний рахунок сторони 2 (п. 2.2 договору).
Сторона 1 надає суму фінансової допомоги стороні 2 одним або декількома платежами в строк до 30.06.2017 (п. 3.1 договору).
Сторона 2 повертає отриману суму поворотної фінансової допомоги одним або декількома платежами в строк до 31.12.2018 (п. 3.2 договору).
Розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій (через банківські рахунки сторін, зазначені в договорі) чи готівковій формі (через касу обслуговуючого відділення банку, зазначеному в даному договорі) (п. 3.3 договору).
Умовами п. 6.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до повного повернення стороною 2 коштів поворотної фінансової допомоги.
Позивач вказує, що у період з серпня по листопад 2017 року він перерахував на рахунок відповідача 300 000 грн в якості повернення фінансової допомоги, що  підтверджується платіжними дорученнями: №2344 від 29.08.2017 на суму 100 000,00 грн., №2425 від 11.09.2017 на суму 50 000,00 грн., №2478 від 18.09.2017 на суму 50 000,00 грн., №2801 від 10.11.2017 на суму 50 000,00 грн., № 2850 від 17.11.2017 на суму 50 000,00 грн., та виписками по рахунку у АТ "Райффайзен банк Аваль" з призначення платежу вбачається, що позивачем здійснювалось перерахування коштів, зокрема, з метою: "повернення ПФД згідно договору № 15/02/17 від 15.02.2017" (том 1 а.с.9-16).
За доводами позивача, відповідачка, в порушення умов договору, грошові кошти в сумі 570  000,00 грн., у передбачені в договорі строки, на рахунок відповідача не перерахувала, також позивач заперечує отримання від відповідача поворотної фінансової допомоги готівкою, що підтверджується проведеним позивачем службовим розслідуванням (том 1 а.с.17-18).
22.07.2020 позивач звернувся до відповідачки із претензією за вих. №LD-22/07-20 від 22.07.2020, в якій вимагав від відповідачки повернути кошти в сумі 300 000,00 грн. Претензія була отримана відповідачкою 24.07.2020, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак залишена без відповіді та виконання (том 1 а.с.19-25).  
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернуся до суду із даним позовом та просив визнати неукладеним договір поворотної фінансової допомоги №15/02/17 від 15.02.2017 та стягнути з відповідача 300 000 грн безпідставно набутих коштів.
Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідачка посилалась на те, що нею через касу підприємства були внесені грошові кошти в сумі 560 500,00 грн в якості поворотної фінансової допомоги, що підтверджується листом ТОВ "Бухгалтерська агенція "Шейна-аудит" від 12.11.2020 за вих.№1/2020, яке у спірний період надавало позивачу послуги супроводження бухгалтерського обліку, та карткою рахунку 6851 ТОВ "Агромонтажбуд" за 2017 рік (том 1 а.с.71-72). Крім цього, посилалась на наявність корпоративного спору між її чоловіком ОСОБА_2 та іншим учасником товариства. 
З матеріалів справи також вбачається, що фізична особа-підприємець Новіцька  Т.Б. припинила свою підприємницьку діяльність 16.12.2019, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, спір виник з господарських зобов`язань, тому, згідно правових позицій, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8728/18, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.  
За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що Договір поворотної фінансової допомоги №15/02/17 від 15.02.2017 має бути визнаним неукладеним, оскільки відповідачка не підтвердила факт  передачі позивачу коштів на виконання цього договору, а позивач, перерахувавши кошти у сумі 300 000,00 грн, фактично здійснив дії на виконання неукладеного договору, тому вказана сума підлягає поверненню.
Однак, Північний апеляційний господарський суд не може в повній мірі погодитись із цими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є  договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Цивільні права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору поворотної фінансової допомоги №15/02/17 від 15.02.2017, який за правовою природою є договором позики.
Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Великою Палатою Верховного Суду постанові від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується здійснити дії (повернути позику), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи лише право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 міститься висновок, що "реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії".
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).
Умовами Договору поворотної фінансової допомоги №15/02/17 від 15.02.2017 встановлено, що відповідачка зобов`язалась у строк до 30.06.2017 надати позивачу поворотну фінансову допомогу в сумі 570 000,00 грн.
Вказані кошти мали бути надані у безготівковому порядку шляхом переказу на поточний рахунок позивача (п. 2.2 договору).
Пунктом 3.3 договору також визначено, що розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій (через банківські рахунки сторін, зазначені в договорі) чи готівковій формі (через касу обслуговуючого відділення банку, зазначеному в даному договорі).
Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі №910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.
Так,  відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, що відповідачка у безготівковій формі (через банківські рахунки сторін) чи готівковій формі (через касу обслуговуючого відділення банку), як це передбачено умовами договору, перерахувала позивачу суму поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 570 000 грн.
Доводи відповідачки про те, що кошти в сумі 560 500,00 грн нею були внесені через касу підприємства, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки лист ТОВ "Бухгалтерська агенція "Шейна-Аудит" вих. №1/2020 від 12.11.2020 з карткою рахунку 6851 за 2017 не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження надання відповідачем поворотної фінансової допомоги готівкою, оскільки ці доводи не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.  
При цьому, відповідачка не позбавлена права звернуть до суду з окремим позовом про стягнення зазначених грошових коштів, які вона, за її доводами, сплачувала через касу підприємства.
Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що сторонами не було доведено факту передання відповідачкою (позикодавцем) грошових коштів позивачу (позичальнику), тому договір поворотної фінансової допомоги між позивачем та відповідачем є неукладеним, оскільки договір позики передбачає фактичне передання грошових коштів від однієї особи іншій з відповідним документальним оформленням такої господарської операції.
Однак, приймаючи рішення про задоволення позову в частині визнання неукладеним договору, суд першої інстанції не врахував, що згідно сталих правових позицій Верховного Суду, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від  30 липня 2019 року у справі № 907/804/17 викладено правовий висновок про те, що по суті вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення. Встановлення судом відсутності факту укладення договору може мати місце лише під час розгляду іншого спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) також зроблено висновок про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав.
Невідповідність обраного позивачем способу захисту права способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є самостійною підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наведені правові позиції Верховного Суду, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання неукладеним Договору поворотної фінансової допомоги №15/02/17 від 15.02.2017 не підлягає задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 300 000 грн безпідставно набутих коштів, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Так, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та  встановлені фактичні обставини, апеляційний господарський суд погоджується їх висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку між позивачем і відповідачем були відсутні договірні правовідносини з поворотної фінансової допомоги (позики), отже, відповідачка безпідставно набула за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 300 000 грн, які в силу ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України у постанові від 29.11.2017 у справі №214/9128/14-ц, який погодився із висновками судів про те, що оскільки грошові кошти набуті відповідачкою за договорами, які між сторонами не укладались, то такі грошові кошти вважаються набутими без достатньої правової підстави.
Доводи апелянта не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції, а посилання на наявність корпоративного спору між її чоловіком ОСОБА_2 та іншим учасником товариства, не беруться судом до уваги, оскільки не стосуються предмету розгляду даної справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від  22 лютого 2021 року прийняте із невірним застосуванням норм матеріального права, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню в частині задоволення позову про визнання неукладеним договору, а в частині стягнення безпідставно набутих коштів підлягає залишенню без змін, та, відповідно, нового розподілу витрат по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Новіцької Тетяни Борисівни задовольнити частково.
2. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від  22 лютого 2021 року в частині задоволення позову про визнання неукладеним договору.
3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Київської області від  22 лютого 2021 року у наступній редакції:

"1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Новіцької Тетяни Борисівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" (09108, Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85-А, код ЄДРПОУ 39106787) 300   000 (триста тисяч) грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів та 4  500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. судового збору.
3. В іншій частині позову відмовити".

4. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.
5. Справу повернути до Господарського суду Київської області.
6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 13.10.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Г.П. Коробенко