Дата документу 05.10.2021 Справа № 335/1070/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №335/1070/21        Головуючий у 1 інстанції: Солодовніков Р.С.
Провадження № 22-ц/807/2996/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» жовтня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Гончар М.С.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання виконати обов`язок та перерахувати заборгованість за житлово-комунальні послуги, 

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання виконати обов`язок та перерахувати заборгованість за житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником та користувачем за адресою: АДРЕСА_1 . З 28 квітня 2015 року в квартирі введений в експлуатацію прилад обліку гарячої води типу ЛК-15, заводський номер 4344569, про що складений акт, датою повірки встановлено 26.09.2018 року. 
З 2018 року він не користується гарячою водою, оскільки має водонагрівач, проте відповідач продовжує нараховувати плату за гарячу воду. Йому нарахована заборгованість за послуги в сумі 22302,76 гривень. Він направив лист відповідачу з пропозицією провести повірку лічильника, листом відповідача від 22.01.2021 йому було відмовлено.
Вважав, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця, та що дії відповідача по зняттю квартирного приладу обліку гарячої води з комерційного обліку з лютого 2019 року, як і твердження про повірку і ремонт засобів квартирних приладів обліку води за кошти абонентів, є необґрунтованими.
На підставі зазначеного просив зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» здійснити повірку квартирного приладу обліку гарячої води, встановленого в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» здійснити перерахунок використаної гарячої води та плати за її користування з 2018 року по січень 2021 року, скасувати заборгованість за послугу гарячого водопостачання в розмірі 22302,76 гривень. Вирішити питання стягнення судових витрат.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду щодо відсутності у відповідача обов`язку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки за власний рахунок, відсутність доказів проведення відповідачем інформаційної компанії щодо необхідності проведення періодичної повірки та незаконність таких попереджень, недоведеність нарахування плати за послуги постачання гарячої води, невідповідність висновків суду обставинам справи, безпідставність ухвалення рішення в заочному порядку, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

Концерн «Міські теплові мережі» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що обслуговування та заміна приладів обліку здійснюється за рахунок власників, у відповідача відсутній обов`язок щодо проведення періодичної повірки за власний рахунок, протягом 2018 року проводилась активна інформаційна компанія щодо своєчасної повірки, позивачем не надано доказів звернення до Концерну щодо необхідності повірки лічильника, лічильник з лютого 2019 року знято з комерційного обліку.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проживає і зареєстрований за вищевказаною адресою. 

Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води між сторонами не укладався.

Квартира підключена до мережі централізованого гарячого водопостачання, та послуги надаються Концерном «Міські теплові мережі».

Сторонами не оспорюється, що 28.04.2015 році в квартирі позивача встановлено і відповідачем прийнято на абонентський облік квартирний прилад обліку води, що підтверджується актом уведення в експлуатацію приладу обліку гарячої води від 28.04.2015 року. 

Дата наступного строку державної повірки облік квартирного приладу обліку води – 26.08.2018 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 до лютого 2019 року заборгованість за послуги централізованого гарячого водопостачання не нараховувалась. 

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (у редакції, станом на 02 серпня 2017 року) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання або за рахунок постачальника послуг комерційного обліку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 02 листопада 2017 року, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що актом про опломбування вузла обліку питної води від 24 квітня 2015 року прилад обліку холодної води опломбовано, прийнято до обліку та зазначено строк наступного терміну державної повірки - 26 серпня 2018 року.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що до 28 листопада 2017 року періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29 листопада 2017 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів.

Отже, на час виникнення у позивача обов`язку здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води - 26 серпня 2018 року, така повірка мала бути здійснена за рахунок позивача.

З огляду на це, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що відповідач за свій рахунок мав здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води.

Відповідно до пункту 15 Правил № 630 засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Пунктом 20 Правил № 630 передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до пункту 21 Правил № 630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з 01 лютого 2019 року відповідач правомірно здійснив нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення позивачем згідно з встановлених норм та тарифів за кількістю зареєстрованих осіб, без врахування показів лічильника.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 травня 2021 року у справі №215/6483/19. 

Посилання ОСОБА_1 як на підставу апеляційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі 521/6670/18, не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справі, на яку посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини. 

Крім того, у справі на яку посилається заявник, правовідносини виникли до 28 листопада 2017 року, коли періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, у той час як у справі, яка переглядається, спірні правовідносини виникли після внесення змін до законодавства України, згідно з якими повірка засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за власний рахунок абонента (споживача).

Акт уведення до експлуатації квартирного приладу обліку гарячої води від 28 квітня 2015 року, наданий саме позивачем, містить дату наступного строку держповірки - 26.08.2018 року та обов`язки споживача вчасно здавати прилад обліку на держповірку з обов`язковим повідомленням виконавця послуг та повідомлення споживача, зокрема, про те, що у випадку простроченої держповірки у визначений строк, оплата буде виставлятись згідно норм водоспоживання (а.с.8).

Доказів звернення до відповідача з приводу проведення держповірки приладу обліку у визначений в Акті строк 26.08.2018 року матеріали справи не містять та позивачем не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем у 2018 році не проводилась інформаційна компанія щодо необхідності проведення періодичної повірки квартирних лічильників їх власниками колегія суддів вважає неприйнятними.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність ухвалення рішення в заочному порядку не спростовують правильних висновків суду щодо предмету спору та не є тими порушеннями, з якими положення ст.376 ЦПК України пов`язують обов`язковість скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів, і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права. 

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. 

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 рокуу цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       М.С. Гончар