Єдиний унікальний номер 219/6470/18 
Номер провадження 22-ц/804/3014/21        

Єдиний унікальний номер 219/6470/18                                      Головуючий у 1 інстанції Хомченко Л.І.
Номер провадження 22-ц/804/3014/21                                                                   Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року                                                                                                          м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді                              Агєєва О.В.,
суддів                                                  Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання               Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 219/6470/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року, постановлене у складі судді Хомченко Л.І., - 
ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 . В обгрунтування позову зазначив, що 17 липня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № R52110275187В, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 94 500 грн. 00 коп. за строком повернення кредитних коштів до 17.07.2017 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18,69% річних. Надання кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером №35640 від 14.09.2012 року.
В якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було укладено договір застави, згідно якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки – CHERY, модель – TIGGO, тип – легковий універсал, 2012 року випуску, колір – сірий, номер шасі (кузова, рами) – НОМЕР_1 , реєстраційний номер – НОМЕР_2 , що належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . 
22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого, позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615нв. 
У зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем по поверненню кредитних коштів, заборгованість по кредиту становить 130 878 грн. 25 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 72 731 грн. 83 коп., заборгованість по відсотках – 19 365 грн. 64 коп., індекс інфляції та 3% річних – 38 780 грн. 78 коп. Просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, а також судовий збір у сумі 1 963 грн. 17 коп., сплачений ним при подачі позовної заяви.
Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2018 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № R52110275187В від 17.07.2012 року у розмірі 130 878 грн. 25 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 72 731 грн. 83 коп.; заборгованість по відсотках – 19 365 грн. 64 коп.; індекс інфляції та 3% річних – 38 780 грн. 78 коп., а також судовий збір у сумі 1 963 грн.17 коп.
Ухвалою Артемівського міскрайонного суду від 29 листопада 2019 року заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.10.2018 року скасовано.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області  від 11 грудня 2020 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про залучення до участі у справі у якості правонаступника позивача. Залучено до участі у справі № 219/6470/18 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № R511102751187B від 17.07.2012 року правонаступника позивача ТОВ «ФК Прайм Айльянс» .
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року у задоволенні позову ТОВ « ФК «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме стягнути на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» з ОСОБА_1   заборгованість за кредитним договором № R511102751187B від 17.07.2012 року у розмірі 130878,25 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1963,17 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2944,75 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до  договору відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв від 22 червня 2015 року укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», останній набув права нового кредитора до ОСОБА_1 за спірним кредитним договором.  Також згідно договору відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зн від 22 червня 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» також набуло права вимоги до ОСОБА_1 за договором застави № R52110275187B від 17.07.2012 року.
29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладеного договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором. 14 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами застави до Договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за договором застави № R52110275187B від 17.07.2012 року. Таким чином на даний час усі права кредитора за спірним кредитним договором належать ТОВ «ФК «Прайм Альянс».
Щодо висновку суду про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем на підтвердження факту заборгованості не надано доказів, які спростовували б пояснення представника відповідача щодо погашення заборгованості за кредитним договором, то він є хибним з огляду на наступне. Суд першої інстанції при вирішенні спору взяв до уваги лише усні доводи відповідача, які неможливо вважати достатніми чи такими, що спростовують надані позивачем докази, зокрема: копію розрахунку заборгованості від 22.06.2015 року, що виданий ПАТ «ВТБ Банк» та є актуальним, адже ОСОБА_1 не погашала заборгованості; копію витягу з реєстру прав вимоги до Договору про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами та копію витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу, що підтверджують суму заборгованості. На противагу зазначеним доказам відповідачкою були надані лише усні та письмові заперечення щодо існування заборгованості та твердження щодо повного виконання кредитних зобов`язань. Представник відповідача також повідомив, що платіжні документи та сам кредитний договір були втрачені відповідачкою при втечі з м.Донецьк, однак апелянт зауважує, що хоча кредитний договір і був укладений саме у м.Донецьк, однак місцем проживання та реєстрації відповідач зазначала саме м.Артемівськ Донецької області. Крім того, згідно п.п.5.3.2 кредитного договору позичальник зобовязаний негайно письмово повідомити банк про зміну місця проживання. 
Також позивач звертає увагу на ту обставину, що відповідач брала кредитні кошти на придбання автомобіля CHERY, модель – TIGGO, тип – легковий універсал, 2012 року випуску, колір – сірий, номер шасі (кузова, рами) – НОМЕР_1 , який надала в заставу ПАТ «ВТБ Банк», і лише при повному виконанні кредитних зобов`язань кредитор має право зняти обтяження. Факт того, що ПАТ «ВТБ Банк» не припиняло обтяження, додатково підтверджує те, що зобов`язання за кредитним договором не було виконане.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року залишити без змін, а скаргу - без задоволення. В обґрунтування зазначила, що хоча вона й немає бухгалтерських документів, що свідчать про погашення заборгованості, однак й позивач не має бухгалтерських документів на підтвердження наявності і розміру боргу відповідачки. Суд не може звільнити позивача як юридичну особу, що надає фінансові послуги, від доведення бухгалтерськими документами наявності і розміру кредитного боргу, а відповідача, більш слабкого суб`єкта кредитних відносин, покарати стягненням боргу у розмірі, заявленому позивачем. Доведеність наявності та розміру суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Так, в матеріалах справи відсутні допустимі докази наявності у відповідача заборгованості у розмірі 92097,47 грн., ПАТ «ВТБ Банк» не зверталося з претензією чи позовом до ОСОБА_1 про стягнення цієї суми, ОСОБА_1 не визнавала наявність зазначеної заборгованості шляхом підписання актів звірки тощо. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року по справі 161/16891/15-ц навів наступну правову позицію: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних ними за день операцій та призначаються для видачі або відсилання клієнту.» Станом на дату подання позову Положення НБУ було чинним, та згідно п.п. 5.4, 5.6 цього положення виписки з особових рахунків є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, тобто позивач повинен був підтвердити наявність та розмір отриманого права вимоги шляхом надання суду виписок з відповідних балансових рахунків, відкритих ПАТ «ВТБ Банк» для обслуговування кредиту ОСОБА_1 за період з 17 липня 2012 року по 22 червня 2015 року, однак їх надано не було. Правонаступник може доводити своє право вимоги лише фізично маючи у себе документи про право вимоги як матеріальні докази цього права. За умов відсутності первинних бухгалтерських документів висновок про наявність у ОСОБА_1 станом на 22.05.2015 року боргу у розмірі 92097,47 грн. є припущенням. Розрахунки та витяги з реєстрів права вимоги не є первинними бухгалтерськими документами, тому їх не можна вважати допустимими доказами. Крім того, розрахунок, складений робітниками ПАТ «ВТБ Банк» при позовній заяві надано не було. До заперечень на заяву про перегляд заочного рішення ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» надало ксерокопію розрахунку заборгованості, підготовлену працівниками ПАТ «ВТБ Банк», яка виконана дуже дрібним шрифтом, та не містить підпису ОСОБА_1 , тобто має односторонній характер. Також не обґрунтовано неможливість надання зазначеного розрахунку при поданні позовної заяви. Зазначає, що співробітники ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не мали права засвідчувати ксерокопію розрахунку як такого, що складений іншою юридичною особою. Щодо витягів з реєстрів прав вимоги, то вони не є бухгалтерськими документами. Ксерокопії реєстру не підписані уповноваженими представниками сторін та не засвідчені печатками, не мають засвідчувального напису. Щодо постанови Донецького апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі № 219/13642/19, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про захист прав споживачів, вилучення обтяження з Державного реєстру рухомого майна відмовлено, то апеляційний суд не робив висновків щодо наявності у ОСОБА_1 боргу у розмірі 92097,47 грн. Звертає увагу на те, що пакет документів, доданий апелянтом до апеляційної скарги, не містить засвідчувального напису. Вимоги щодо відшкодування втрат від інфляції та 3% річних на загальну суму 38780,78 грн. не ґрунтуються на договорі відступлення права вимоги, оскільки останній не передбачає передачу новому кредитору зазначених прав вимоги. Крім того, даний розрахунок також не містить підпису відповідальної за його складання особи. Зазначає, що до суду першої інстанції нею була подана заява про застосування строку позовної давності

Представник апелянта в судовому засідання апеляційного суду, що проводилось в режимі відео конференції, просила суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задовольнити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, що не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Прайм Альянс підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухвалення нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання колегії вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не  відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R52110275187В від 17.07.2012 року, у відповідності до якого (п.п. 3.1, 3.2, 3.3.1) остання отримала кредит в сумі 94 500 грн. 00 коп. зі строком кредитування до 17.07.2017 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18,69% річних. 
Згідно п.3.4 визначений спосіб повернення кредиту та процентів – щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг ануїтентними платежами – регулярними щомісячними платежами, що направляються на виконання зобов`язань по цьому договору, а саме поверненню суми кредиту і сплати процентів, які розраховуються таким чином, що в кінці строку дії Договору за умови виконання зобов`язань позичальником заборгованість повертається.
За п.3.9 договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, вказаний  у письмовій заяві Позичальника. 
Відповідно до п.5.2.1 договору кредиту банк має право відмовити позичальнику у наданні кредиту або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених цим Договором або чинним законодавством України.
За п.5.2.2 договору банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення Банку з вимогою дострокового повернення кредиту або у інші строки, передбачені умовами цього Договору.
Згідно п.9.4 договору сторони домовилися, що будь-яке порушення Позичальником умов цього договору повинно розглядатися як істотне порушення цього Договору, яке надає право Банку в порядку, передбаченому цим договором та/або чинним законодавством України незалежно від встановлених цим Договором строків виконання зобов`язань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором.
До договору додано розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, викладений помісячно, згідно якого 94500 грн. складає вартість кредиту, 51712,14 грн. – сукупність процентів за користування кредитом. Зазначений розрахунок підписано позичальником.
В якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було укладено договір застави, згідно якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки – CHERY, модель – TIGGO, тип – легковий універсал, 2012 року випуску, колір – сірий, номер шасі (кузова, рами) – НОМЕР_1 , реєстраційний номер – НОМЕР_2 (п.3.8 договору).
Позивач надав відповідачу кошти відповідно до кредитного договору у розмірі 94 500 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 43752 від 17.07.2012 року.
22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого, позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.
22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зн.
29.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір факторингу № 29/01/19-1.
14.03.2019 року між Клієнтом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та Фактором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави транспортних засобів до Договору факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року. Права грошової вимоги, що вказані в Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги за договорами застави транспортних засобів до Договору факторингу 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, перейшло до Фактора.
Згідно  платіжного доручення № 2183 від 22.06.2015 року ТОВ ФК «Довіра та гарантія» сплачено на користь ПАТ « ВТБ БАНК» 2231409,27 грн. за договором відступлення права вимоги від 22 червня 2015 року.
Згідно платіжного доручення  № 43 від 29.01.2019 року   ТОВ «ФК «Прайм Альянс» перераховані кошти ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»  у розмірі  100 000 грн. за договором факторингу від 29 січня 2019 року.
З розрахунку наданого позивачем до заперечень на заяву про перегляд заочного рішення, складеного працівниками ПАТ «ВТБ Банк», вбачається, що станом на 22.06.2015 року загальна заборгованість складає 92097,47 грн., з яких 72731,83 грн. заборгованості за кредитом на 19365,64 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. При цьому з даного розрахунку вбачається, що востаннє відповідач вносила кошти на погашення заборгованості 01.07.2014 року.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував факту отримання кредитних коштів, але повідомив, що свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором відповідач виконала, сплативши отриманий кредит у повному обсязі.
Крім того, відповідачем до суду першої інстанції було надано клопотання про застосування строку позовної давності, де останній зазначає, що перебіг позовної давності у спірних правовідносинах розпочався з 02.07.2014 року (наступного дня після останнього погашення відповідачкою заборгованості) і відповідно сплив 03.07.2017 року. Позовна заява була подана 19.06.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем на підтвердження факту заборгованості за кредитним договором не надано доказів, які спростували б пояснення щодо погашення заборгованості відповідачем по вищевказаному кредитному договору.
Однак апеляційний суд не може погодитися з таким висновком з наступних підстав.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77 - ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.
В даній справі відповідач не заперечував факт виникнення між ним та позивачем кредитних відносин. Проте стверджував, що виконав свій обов`язок щодо виконання договору у повному обсязі. Між тим, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав.

Водночас обставини отримання кредитних коштів  та наявності заборгованості перевірялись і встановлені в іншій справі (№219/13642/19) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про захист прав споживачів шляхом вилучення обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. У зазначеній справі ОСОБА_1 просила вилучити обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна автомобіля CHERY TIGGO, легковий універсал, 2012 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , належного їй на праві власності.

Постановою Донецького апеляційного суду від 24 березня 2021 року, яке набрало законної сили, апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Прайм Альянс» задоволено. Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2020 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про захист прав споживачів, вилучення обтяження з Державного реєстру рухомого майна відмовлено. При цьому у постанові від 24 березня 2021 року апеляційний суд зробив висновок щодо того, що позивач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала ані перед первісним кредитором  ПАТ «ВТБ Банк», ані перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс».  Твердження ОСОБА_1 про те, що у неї не існує заборгованості за кредитним договором, а розрахунок наданий відповідачем є необґрунтованим, належними доказами не підтверджено. 

За правилами частин четвертої, сьомої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Отже, апеляційний суд зазначає, що факт наявності у ОСОБА_2 , заборгованості перед ТОВ «ФК «Прайм Альянс» є таким, що встановлений іншим судовим рішенням, яке набрало законної сили, та не потребує доведення відповідно до вимог ст.82 ЦПК України.
За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо відсутності заборгованості за кредитним договором є таким, що суперечить обставинам справи та нормам закону.

При визначенні сум, що підлягає стягненню, апеляційний суд виходить з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, свої вимоги ТОВ «ФК «Прайм Альянс»  ґрунтує на розрахунку заборгованості, що складений  працівниками ПАТ «ВТБ Банк», та згідно якого вбачається, що станом на 22.06.2015 року загальна заборгованість складає 92097,47 грн., з яких 72731,83 грн. заборгованості за кредитом та 19365,64 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом. 
Зазначений розрахунок не був наданий при поданні позовної заяви, та позивач надав його у якості доказу до заперечень на заяву про перегляд заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області. При цьому було порушено вимоги ч.5 ст. 177 ЦПК України, згідно якої позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до ч.1, 8 ст. 83 ЦПК України  позивач, особи, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Позивачем не обґрунтовано неможливості своєчасного подання зазначеного розрахунку, отже, за таких обставин апеляційний суд позбавлений можливості брати його до уваги при визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню. Доводи відзиву на апеляційну скаргу в цій частині заслуговують на увагу.
Отже, при обчисленні спірних сум апеляційний суд виходить з розрахунку орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, який був доданий до позовної заяви, є додатком до спірного кредитного договору та підписаний позичальником ОСОБА_2 .
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем до суду першої інстанції було надано клопотання  про застосування строку позовної давності, у якій вона просила застосувати до спірних правовідносин щодо стягнення боргу за кредитним договором від 17 липня 2021 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 , загальний строк позовної давності, та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у  статтях 252-255 ЦК України.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У даній справі, згідно укладеного договору, позичальник взяв на себе зобов`язання повернути суму кредитів з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Таким чином, умовами кредитного договору установлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається  з моменту порушення строку його погашення.
Вбачається, що позивач звернувся з позовною заявою 15 червня 2018 року. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягають суми, що були нараховані у межах трирічного строку позовної давності, тобто в період з 15 червня 2015 року по 17 липня  2017 року (закінчення строку дії кредитного договору). Згідно розрахунку, доданого до позовної заяви (т.1 а.с.10 зв.бік), сума заборгованості по тілу кредиту за вказаний період складає 50130,20 грн. Решта платежів за тілом кредиту нарахована поза межами строку позовної давності, що унеможливлює їх стягнення з відповідача.
Крім того, з аналогічних підстав слід відмовити у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Так, при поданні позову було заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, що були нараховані за період з липня 2012 року по червень 2015 року, тобто за період, який знаходиться поза межами строку позовної давності. При цьому встановлено, що після 22 червня 2015 року позивачем відсотки за користування кредитом не нараховувались.
Отже, загальна сума заборгованості, без урахування виплат передбачених ст.625 ЦК України, яку необхідно стягнути на користь позивача, складає 50130,20 грн.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 22 червня 2015 року по 03 квітня 2018 року відповідно до ст.625 ЦК України колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про стягнення боргу, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, у межах заявлених позовних вимог та трирічного строку позовної давності.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи зазначені положення норм процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне для визначення періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат рахувати його з 22 червня 2015 року по 03 квітня 2018 року, що складає 1016 днів.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Виходячи з цього, інфляція нараховується на суму основного боргу, яка існувала на кінець місяця, в якому виникло прострочення і за наступні повні місяці, в яких сума боргу не була сплачена. При розрахунку інфляційних втрат для суми основного боргу, яка існувала декілька місяців, індекси інфляції за кожний повний місяць прострочення перемножуються між собою та визначаєтсья середній показник, який застосовується до суми боргу.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.
Відповідно до даних Держкомстата,  сукупний індекс інфляції за спірний період становить 99.0:100 (лип. 2015) * 99.2:100 (серп. 2015) * 102.3:100 (вер. 2015) * 98.7:100 (жовт. 2015) * 102.0:100 (лист. 2015) * 100.7:100 (груд. 2015) * 100.9:100 (січ. 2016) * 99.6:100 (лют. 2016) * 101.0:100 (бер. 2016) * 103.5:100 (квіт. 2016) * 100.1:100 (трав. 2016) * 99.8:100 (черв. 2016) * 99.9:100 (лип. 2016) * 99.7:100 (серп. 2016) * 101.8:100 (вер. 2016) * 102.8:100 (жовт. 2016) * 101.8:100 (лист. 2016) * 100.9:100 (груд. 2016) * 101.1:100 (січ. 2017) * 101.0:100 (лют. 2017) * 101.8:100 (бер. 2017) * 100.9:100 (квіт. 2017) * 101.3:100 (трав. 2017) * 101.6:100 (черв. 2017) * 100.2:100 (лип. 2017) * 99.9:100 (серп. 2017) * 102.0:100 (вер. 2017) * 101.2:100 (жовт. 2017) * 100.9:100 (лист. 2017) * 101.0:100 (груд. 2017) * 101.5:100 (січ. 2018) * 100.9:100 (лют. 2018) * 101.1:100 (бер. 2018) * 100.8:100 (квіт. 2018) = 1.35767738.
Таким чином, інфляційне нарахування складає 17930,44грн. (50130.20 грн. * 1.35767738 -50130.20 грн.).

Три відсотки річних за вказаний період на суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 50130,20грн. становить 4182,22 грн. (50130,20 х  3 : 365 : 100  х 1016 ).

Отже, загалом стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі: тіла кредиту - 50130,20 грн., інфляційних нарахувань - 17930,44 грн. та 4182,22 грн. трьох відсотків річних.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Задовольняючі апеляційну скаргу і позов частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1086,66грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1625,49грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» задовольнити частково. 
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Січових Стрільців, 77; код ЄДРПОУ 41677971) заборгованість за кредитним договором № R52110275187В від 17 липня 2012 року у розмірі 72264 (сімдесят дві тисячі двісті шістдесят чотири) грн. 64коп., з яких: заборгованість за кредитом 50130 (п`ятдесят тисяч сто тридцять) грн. 20 коп., інфляційні втрати 17930 (сімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 44 коп. та три відсотка річних - 4182 (чотири тисячі сто вісімдесят дві)  грн. 22 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Січових Стрільців, 77; код ЄДРПОУ 41677971)  судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1083  (тисяча вісімдесят три) грн. 66 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1625 (тисяча шістсот двадцять п`ять) грн. 49 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 15 грудня 2021 року.

Головуючий суддя                                                           О.В. Агєєв