КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Рибалка  Ю.В. 
 Єдиний унікальний номер справи № 758 / 10187/2021
Апеляційне провадження №22ц/824/13875  /2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
25 листопада  2021 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                          - Верланова С.М., Савченка С.І., 
секретар                      - Кравченко Н.О. 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в  м. Києві  матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1    на ухвалу судді  Подільського    районного суду м. Києва  від  26 липня  2021  року за заявою ОСОБА_1    про забезпечення позову  у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОЛОДІЖНИЙ КОМПЛЕКС  «ОБОЛОНЬ», третя особа  Київська міська рада  про знесення самочинного  будівництва.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія судді ,-
 
в с т а н о в и в :
 
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2   звернулися до суду з позовом, в якому просять зобов`язати ТОВ «МЖК «Оболонь» за власний рахунок знести самочинний об`єкт будівництва - мийку для автомобілів, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:91:179:0507, площею 0,9132 га, за адресою:  АДРЕСА_1 . .
Ухвалою  Подільського районного суду  м. Києва суду від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі.
Позивачка ОСОБА_1   подала заяву про забезпечення позову. У  заяві зазначала, що відповідач  здійснює  будівельні роботи    на земельній ділянці ,яка не була відведена  для цієї мети, з порушенням будівельних норм, без відповідної документації, і об`єкт будівництва  змінюється.  Такі незаконні дії  відповідача  потребують вжиття заходів забезпечення  позову,  оскільки  за відсутності  забезпечення позову  і можливе набуття відповідачем  права власності на об`єкт нерухомості, нівелює в даному випадку  ефективний спосіб  захисту. 
Позивачка просила забезпечити вищевказаний позов, шляхом заборони ТОВ «МЖК «Оболонь» (ЄДРПОУ 21618448) та будь-яким третім особам здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:91:179:0507, площею 0,9132 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
 Ухвалою судді Подільського  районного суду  м. Києва   від  0 26 липня  2021 року  у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено . 
   Не погоджуючись з  ухвалою суду,  позивачка ОСОБА_1  подала  апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на  порушення норм процесуального права , постановити ухвалу про задоволення  заяви.   У скарзі зазначала, що наслідком  проведення будівельних робіт на майданчику, є зміна його вигляду і технічних  характеристик, і у разі задоволення  позовних вимог, вони  отримають змінену  будівлю, яка не буде відповідати  предмету спору, що знівелює  виконання  можливого рішення про задоволення позову.
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи , які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
   Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони були своєчасно   повідомлені про день та час розгляду справи на  28 жовтня  2021 року, 25 листопада 2021 року  за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді  справи в суді апеляційної інстанції.
   Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
     Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
    Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Апеляційна скарга   підлягає  задоволенню частково  з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні  заяви, суд  виходив  із того ,що  заявником не доведено, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову за запропонованими позовними вимогами може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, а також, що відповідні заходи є співмірними із позовними вимогами, які заявила позивач.
Такі висновки суду не відповідають  обставинам справи.
Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; ts19> 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судом встановлено, Згідно з положеннями ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначені ч.1 ст. 150 ЦПК України.
  Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення   позову   є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
   Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення   позову  , суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення   позову   суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення  позову  ; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом  і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення   позову   суд не може вирішувати спір по суті.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року  №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду у гіпотетичному випадку задоволення позову.
 Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення   позову   є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
    Як видно із матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо знесення  самочинного об`єкту будівництва - мийки  для автомобіля. Об`єкт  розташований за адресою: м. Київ , вул. Тираспольська ,43.
    З наданих позивачем доказів, видно, що за вказаною адресою відповідачем   проводяться будівельні роботи,  і відповідач даної обставини не заперечує.
   Враховуючи, що  в разі проведення будівельних робіт  на  земельній ділянці, відбудеться зміна технічних характеристик  будівлі (мийки), який є об`єктом позову, а відтак  такий захід забезпечення позову  як заборона відповідачу  ТОВ « МОЛОДІЖНИЙ КОМПЛЕКС «ОБОЛОНЬ»  проводити будь-які  будівельні роботи  буде  сприяти охороні  матеріально-правових інтересів  позивача від можливих  недобросовісних дій із боку відповідача, направлені на реальне та ефективне виконання  судового рішення, якщо воно  буде прийнято на користь позивача ,в тому числі задля попередження потенційних труднощів  у подальшому виконання такого рішення.  Однак що стосується  заборони  проводити будівельні роботи третіми особами, слід зазначити таке. Велика Палата Верховного Суду  зауважує,що  позовні вимоги звертаються до відповідача, а не третіх осіб. А тому суд не може задовольнити вимогу про зобов`язання третьої особи ,яка не заявляє самостійної вимоги на предмет спору, вчинити певні дії (Постанова № 520/7281,15-ц від 13 березня 2019 року). Отже, з огляду на вказану позицію неможливо  зобов`язати  третіх осіб не вчинювати  дії, при цьому слід зауважити ,що позивачем навіть не зазначені яким саме третім особам слід заборонити  вчиняти дії.
Що стосується вимог  про стягнення судових витрат, вони є передчасними, оскільки дане питання підлягає вирішенню відповідно до сит. 141 ЦПК України  під час вирішення  справи по суті.
З урахуванням  норм процесуального законодавства,  роз`яснень Верховного Суду, виходячи з оцінки доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог позивача щодо забезпечення позову та доказів, наданих в обґрунтування таких доводів, суд  першої інстанції помилково не застосував  заходи забезпечення  позову, а відтак ухвала підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове  задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.  365, 367,369,374, 376 , 381 - 384    ЦПК України, суд,
 
                                                                П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1    задовольнити частково.
Ухвалу судді  Подільського районного суду м. Києва  від  26 липня  2021  року скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заборонити  Товариству з обмеженою відповідальністю «МОЛОДІЖНИЙ КОМПЛЕКС  «ОБОЛОНЬ»» здійснювати  буд-які будівельні роботи на земельній ділянці  з кадастровим номером 8000000000:91:179:0507  площею 0.9132 за адресою : АДРЕСА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.   
Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови   виготовлений   29 листопада  2021 року.
 
Головуючий                                                                    
 
Судді