ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12224/19                                                                       Головуючий у І інстанції - Мазур А.С.,
                                                                                                                           Суддя-доповідач - Губська Л.В. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  22 листопада 2021 року                                                                              м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                            Губської Л.В., 
          суддів:                                                                                Епель О.В., Карпушової О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та нечинною постанови від 30.09.2015 №2497 в частині,-
В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулось до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило визнати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497 «Про затвердження типового договору транспортування природного газу» протиправною та нечинною в частині розділу «ВИЗНАЧЕННЯ ДОДАТКОВОЇ ПЛАТИ ЗА НЕДОТРИМАННЯ ПАРАМЕТРІВ ЯКОСТІ ПРИРОДНОГО ГАЗУ» Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаною постановою було затверджено типовий договір транспортування природного газу, при цьому, розділ X Типового договору суперечить нормам ст.678 Цивільного кодексу України, ст.268 Господарського кодексу України, ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачає можливість сплати компенсації за неякісний товар особі, яка не є ані покупцем, ані споживачем товару. Крім того, оскаржуваним розділом встановлено додаткову відповідальність за недотримання параметрів якості природного газу, що на думку позивача є перевищенням повноважень. Крім того, постанова №2497 в частині розділу X Типового договору встановлює для позивача додаткові зобов`язання всупереч нормам чинного законодавства України, оскільки передбачає внесення замовником виконавцеві оплати, яка не відповідає природі договору про надання послуг.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями Типового договору транспортування природного газу  встановлені рівні умови для суб`єктів ринку природного газу, які передбачають, що будь-яка сторона договору, у тому числі оператор газотранспортної системи, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу, визначених Кодексом газорозподільних систем, тобто у розділі Х Типового договору встановлені аналогічні з нормами Кодексу газорозподільних систем умови компенсації за недотримання параметрів якості природного газу Оператором газорозподільної системи - споживачу природного газу, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду  скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги загалом аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції за наявності очевидного перевищення відповідачем наданих йому законом повноважень безпідставно визнав правомірним розроблення та затвердження відповідачем правового акту, яким всупереч нормам Закону України «Про ринок природного газу» встановлені зобов`язання зі сплати додаткових плат у Типовому договорі транспортування природного газу.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2497, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1383/27828, затверджено Типовий договір транспортування природного газу, в яку згідно з п. 1   постанови НКРЕКП від 24.11.2016 № 2016  внесено зміни до Типового договору транспортування природного газу.
На переконання позивача, розділ Типового договору «ВИЗНАЧЕННЯ ДОДАТКОВОЇ ПЛАТИ ЗА НЕДОТРИМАННЯ ПАРАМЕТРІВ ЯКОСТІ ПРИРОДНОГО ГАЗУ» прямо суперечить нормам ст. 678 Цивільного кодексу України, ст. 268 Господарського кодексу України, ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів, що і стало підставою для його звернення до суду  з даним адміністративним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв у відповідності до вимог законодавства, розсудливо та пропорційно, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, правовий статус Нацiональної кoмісії, що здійснює державне регулювання у сферi енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону основними завданнями регулятора є, зокрема, забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами.
Положеннями п.п. 3 та 6 ч. 1 ст. 17 Закону № 1540-VIII визначено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема, кодекси газотранспортної та газорозподільних систем, затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі - Закон № 329-VIII) державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.
Частиною 1 статті 22 Закону № 329-VIII встановлено, що права та обов`язки оператора газотранспортної системи визначаються цим Законом, кодексом газотранспортної системи, іншими нормативно-правовими актами, а також договором транспортування природного газу.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 32 Закону № 329-VIII транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.
За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.
Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.
Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідач з урахуванням   ст. 4,   32 Закону № 329-VIII, п. 126 Плану діяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з підготовки проектів регуляторних актів на 2015 рік, затвердженого   постановою НКРЕКП від 11.12.2014 № 762, в межах наданих йому повноважень та на їх виконання правомірно розробив та затвердив  Типовий договір транспортування природного газу.
Щодо доводів апелянта про невідповідність розділу Х Типового договору вимогам ст.678 Цивільного кодексу України, ст.268 Господарського кодексу України, ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ).
Згідно із п. 2 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у тому числі пов`язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1378/27823 (далі - Кодекс ГТС), договір транспортування природного газу та технічна угода (за наявності), що укладені між сторонами.
Відповідно до положень глави 1 розділу III Кодексу ГТС відповідальним за якість газу є:
у точках входу (крім точок входу на міждержавному з`єднанні) - оператори суміжних систем, суміжні газовидобувні підприємства, які подають природний газ до газотранспортної системи в точці входу. У точках входу на міждержавному з`єднанні відповідальним є замовник послуг транспортування;
у точках виходу - оператор газотранспортної системи.
Визначення фізико-хімічних показників та інших характеристик (далі - ФХП) природного газу проводиться у точках входу і точках виходу.
Точки входу та точки виходу до/з газотранспортної системи, через які передається природний газ з максимальною витратою за стандартних умов, що перевищує 30 000 м 3/год, мають бути обладнані приладами, які на безперервній основі забезпечують контроль компонентного складу, теплоти згоряння та температури точки роси за вологою природного газу (зокрема автоматичними хроматографами та вологомірами), з можливістю дистанційного їх контролю та передачі даних підрозділам оператора газотранспортної системи. Для нових точок входу/виходу до/з газотранспортної системи, через які подається природний газ, норма щодо обладнання приладами, які на безперервній основі забезпечують контроль ФХП природного газу, є обов`язковою незалежно від величини об`єму передачі природного газу.
Природний газ, що подається в газотранспортну систему, повинен відповідати вимогам, визначеним п. 13 цієї глави Кодексу ГТС.
Відповідно до п. 15 глави 1 розділу І Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи має право не приймати у точках входу в газотранспортну систему природний газ у випадках невідповідності ФХП газу параметрам, за недотримання яких типовим договором транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, передбачено сплату додаткових плат.
Згідно з п.п. 16 та 18 глави 1 розділу І Кодексу ГТС:
якщо природний газ, що не відповідає вимогам п. 13 цієї глави, був завантажений в газотранспортну систему з причин, незалежних від оператора газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи одержує від суб`єкта, який подав у газотранспортну систему неякісний газ, додаткову оплату, визначену в договорі транспортування;
якщо природний газ, що був переданий в точках виходу з газотранспортної системи, не відповідає встановленим вимогам п. 17 цієї глави, оператор газотранспортної системи сплачує оператору газорозподільної системи, оператору газосховищ, прямому споживачу додаткову оплату, визначену в договорі транспортування.
Пунктом 10.1 розділу X Типового договору транспортування природного газу «Визначення додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу» встановлено, що сторона, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, й передається/відбирається до/з газотранспортної системи, визначені Кодексом, зобов`язана сплатити на користь іншої Сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу.
Відповідальною Стороною за якість газу є:
у точках входу (крім точок входу на міждержавному з`єднанні) - Замовник (оператори суміжних систем, газовидобувні підприємства, виробники біогазу та інших видів газу з альтернативних джерел, які подають природний газ до газотранспортної системи в точці входу) - перед Оператором. У точках входу на міждержавному з`єднанні - Замовник - перед Оператором;
у точках виходу відповідальним є Оператор - перед Замовником, який є оператором газорозподільної системи або прямим споживачем. У точках виходу на міждержавному з`єднанні - Оператор - перед Замовником.
Пунктами 10.2. - 10.5. розділу X Типового договору транспортування встановлено, що у разі подачі у фізичній точці входу/виходу природного газу з параметром якості теплоти згорання нижчим від значень, визначених Кодексом, сплачується додаткова плата, яка розраховується таким чином:
В GCV = Qi х 2 х БЦГ х (1 - GCV / GCV min), де В GCV - плата за недотримання теплоти згорання у фізичній точці входу, грн;
Qi - обсяг природного газу з недотриманим значенням теплоти згорання, який було подано у фізичній точці входу, тис. м3;
БЦГ - базова ціна природного газу, грн за 1 тис. м3;
GCV - значення вищої теплоти згорання природного газу, поданого у фізичній точці входу, кВттод/м3;
GCV min - мінімальне значення вищої теплоти згорання, визначене Кодексом, кВтгод/м3.
Значення теплоти згорання для розрахункових цілей (GCV) визначається відповідно до вимог Кодексу.
У разі подачі у фізичній точці входу/виходу природного газу, який не відповідає параметрам якості щодо вмісту механічних домішок, визначеним Кодексом, сплачується додаткова плата, яка розраховується таким чином:
Вм.д. - Qi х 0,1 х БЦГ х (1 - 1 / X) де Вм.д. - плата за недотримання параметру якості, грн;
Qi - обсяг природного газу з недотриманим значенням цього параметра якості, поданого у фізичній точці входу, тис. м3;
БЦГ - базова ціна природного газу, грн за 1 тис. м3;
X - дійсне значення вмісту домішок природного газу, поданого у фізичній точці входу, мг/м3.
Якщо вміст домішок складає до 2 мг на м3 (X <  2 мг/м3), тоді Вм.д. дорівнює 0.
У разі подачі у фізичній точці входу/виходу природного газу, який не відповідає параметрам температури точки роси за вологою, визначеним Кодексом, сплачується додаткова плата, яка розраховується таким чином:
В Т.роси.в = Qi х К х БЦГ х (Т роси.в - Т роси.в.шах) / (Т роси.в.тах)
К = 0,01 - до 31 грудня 2016 року;
К = 0,03 - з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року;
К = 0,05 - з 01 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року;
К - 0,1 - з 01 січня 2019 року, де В Т.роси.вв - плата за недотримання параметра температури точки роси за вологою, грн;
Qi - обсяг природного газу з недотриманим значенням параметра температури точки роси за вологою, тис. м3
БЦГ - базова ціна природного газу, грн за 1 тис. м3
Т роси.в.max - максимально допустиме значення параметра температури точки роси За вологою, К;
Т роси.в - дійсне значення температури точки роси за вологою природного газу, введеного у фізичній точці входу, К.
У разі подачі у фізичній точці входу/виходу природного газу, який не відповідає параметрам температури точки роси за вуглеводнями, визначеним Кодексом, сплачується додаткова плата, яка розраховується таким чином:
В Т.роси.вв = Qi х К х БЦГ х (Т роси.вв - Т роси.вв.max) / (Т роси.вв.max)
К = 0,01 - до 31 грудня 2016 року;
К = 0,03 - з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року;
К = 0,05 - з 01 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року;
К = 0,1 - з 01 січня 2019 року; де В Т.роси.вв - плата за недотримання параметра температури точки роси за вуглеводнями, грн;.
Qi - обсяг природного газу з недотриманим значенням параметра температури точки роси за вуглеводнями, тис. м3;
БЦГ - базова ціна природного газу, грн за 1 тис. м3; .
Т роси.вв.max - максимально допустиме значення параметра температури точки роси за вуглеводнями, К;
Т роси.вв - дійсне значення температури точки роси за вуглеводнями природного газу, введеного у фізичній точці входу, К.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, положеннями Типового договору транспортування природного газу Регулятором встановлені рівні умови для суб`єктів ринку природного газу, які передбачають що будь-яка Сторона договору, у тому числі Оператор газотранспортної системи, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, зобов`язана сплатити на користь іншої Сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу, визначених Кодексом ГТС.
Варто наголосити, що у розділі Х Типового договору встановлені аналогічні з нормами Кодексу ГРМ умови компенсації за недотримання параметрів якості природного газу Оператором ГРМ - споживачу природного газу.
Як правильно підкреслив суд першої інстанції, дія Кодексу ГРМ поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу, незалежно від підпорядкування та форми власності , а також операторів торгових платформ.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку Розділ Х Типової форми договору містить у собі бланкетну норму, що випливає зі змісту норми права, закріпленої главою 3 розділу VIII Кодексу ГРМ, а відтак, оскаржувані умови Типового договору не встановлюють для позивача додаткові, не передбачені чинним законодавством зобов`язання.
Отже, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська
Судді:                                                                                                     О.В. Епель
                                                                                                              О.В. Карпушова