ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/4639/21 пров. № А/857/17209/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року в справі №380/4639/21 (головуючий суддя Сасевич О.М., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, в якому просив: а) визнати протиправною бездіяльність відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, визначених  постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року № 784, внаслідок нездійснення ним координації роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини в справах «Бурмич та інші проти України» (заяви № 46852/13 та інші) від 12.10.2017 року;
б) зобов`язати відповідача вжити заходи, передбачені підпунктом 9 пункту 5 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та  статтею 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.
Рішенням від 07 червня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини відповідно до Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого постановою КМ України від 31.05.2006 №784 (надалі – Положення №784), є посадовою особою Міністерства юстиції, на яку покладено повноваження щодо забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про  порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Суду.
Вказує на те, що відповідно до пункту 4 Положення №784 основними завданнями Уповноваженої особи є, зокрема,  координація роботи,  пов`язаної з  підготовкою  матеріалів для  розгляду справ у Суді та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими державними  органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями; інформування Комітету міністрів Ради Європи в установленому ним порядку про хід виконання Україною рішень Суду у справах, в яких Україна є стороною. Крім того, апелянт наводить всі перераховані в п.5 наведеного Положення дії, що входять в компетенцію Уповноваженого. 
У підсумку апелянт вказує на те, що в його випадку відповідач (всупереч вимогам постанови КМ України від 31.05.2006 №784) не вчинив дії, пов`язані з координацією виконання рішення Європейського суду з прав людини «Бурмич та інші проти України» від 12.10.2017. Також вважає, що відповідача слід зобов`язати вжити заходів, передбачених ст.14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та підпунктом 9 пункту 5 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини. 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2011 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова щодо незабезпечення ОСОБА_1 перерахунку раніше призначених державної та додаткової пенсії відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова провести перерахунок ОСОБА_1 раніше призначеної державної та додаткової пенсії, відповідно до Закону України №796-12 із змінами, внесеними Законом України №231-V, встановивши їх з жовтня 2006 року в розмірі державної пенсії не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії 50% мінімальної пенсії за віком.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2011 у справі №2-а/589/11/1309 було скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст.50, 54, 67 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, починаючи з 01 серпня 2010 року.
04.11.2013 року  Залізничним районним судом м. Львова було видано виконавчий лист №2-а/589/11 про зобов`язання боржника в особі Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова здійснити стягувачу – ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013.
У зв`язку із тривалим невиконанням вказаного судового рішення ОСОБА_1 06.11.2014 звернувся із заявою до Європейського суду з прав людини.
За результатом розгляду заяви Європейський суд з прав людини листом від 27.11.2014 повідомив позивача про те, що заяві присвоєно №73052/14.
Листом від 12.10.2017 Європейський суд з прав людини повідомив позивача про те, що Суд вирішив приєднати заяву ОСОБА_1 до справи Бурмич та інші проти України (№46852/13 та ін.), відповідно до правила 42 параграфу 1 Регламенту Суду в поєднанні з правилом 71 параграфу 1. Він також вирішив вилучити усі об`єднані заяви з реєстру справ згідно зі статтею 37 параграфу 1 (с) Конвенції та передати їх до Комітету Міністрів Ради Європи з метою їх подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення по справі ОСОБА_2 проти України (№40450/04, 15 жовтня 2009 року).
Окрім цього, цим листом позивача інформовано, що 26.06.2017 Велика Палата Європейського суду з прав людини прийняла рішення, в якому встановила, що заяви у зазначеній вище справі, а також заяви, вказані у додатках до рішення, в тому числі заява ОСОБА_1 , є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (№40450/04, 15 жовтня 2009 року). Зокрема, Суд вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні по справі Іванов, має бути надано ОСОБА_1 в рамках процедури виконання під наглядом Комітету Міністрів.
27.11.2020 ОСОБА_1 звернувся із запитом на отримання публічної інформації до Міністерства юстиції України.
У відповідь на запит позивача заступник Міністра – Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини листом Ліщина І. повідомив ОСОБА_1 , що рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бурмич та інші проти України” є рішенням про вилучення заяв з реєстру з метою їх розгляду в рамках загальних заходів, а подальше виконання рішення національного суду буде організовано органами державної виконавчої служби відповідно до вимог чинного законодавства.
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо нездійснення ним координації роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бурмич та інші проти України” звернувся до суду із вказаним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позов, суд першої інстанції керувався тим, що Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини вживаються заходи з метою координації виконання рішення Європейського суду з прав людини «Бурмич та інші проти України», як і вчиняються дії в частині вжиття заходів загального характеру, передбачених  статтею 14 Закону №3477-IV. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені  ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі  Конвенція) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно частини 1 статті 46 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.
Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком  держави  виконати  рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюються  Законом України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року  (далі  Закон №3477-IV).
Згідно з абзацом 9  статті 1 Закону № 3477-IV  в цьому законі термін «виконання Рішення», це: а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.
Статтею 2 Закону № 3477-IV  передбачено, що Рішення  є  обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.
Порядок виконання державною виконавчою службою Рішення в частині виплати відшкодування встановлений  статтями 7-9 Закону № 3477-IV.
З наведених вище правових норм міжнародного і національного законодавства слідує, що остаточне рішення Європейського суду з прав людини (надалі також - «ЄСПЛ») є обов`язковим для виконання Україною. При цьому виконання здійснюється у визначений в ньому спосіб, який може передбачати один з двох варіантів: вжиття заходів загального характеру або індивідуальне відшкодування на користь конкретної особи.
Положенням про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 року № 784  (далі - Положення №784) визначено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в ЄСПЛ, та виконання його рішень покладено на Міністерство юстиції України.
Відповідно до пункту 1 Положення № 784 Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини є посадовою особою Міністерства юстиції, на яку покладено повноваження щодо забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про порушення  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  , а також інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Суду.
Згідно з пунктом 4 Положення № 784, що визначає завданням Уповноваженої особи, одним із основних є координація роботи,  пов`язаної з  підготовкою  матеріалів для  розгляду справ у Суді та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими державними  органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями (п.п.2). 
У пункті 5 Положення №784 закріплено компетенцію Уповноваженого, який: 1) вивчає факти та обставини справи про порушення Конвенції відповідно до запитів Суду; 2) відповідає в установленому порядку на запити Суду, надає докази, надсилає повідомлення та додаткові письмові зауваження, а також іншу інформацію щодо справ про порушення Конвенції;  3) надсилає до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій запити стосовно надання матеріалів та інформації у справах про порушення Конвенції; 4) координує роботу з підготовки пропозицій з організаційно-правових, процедурних та інших питань, пов`язаних із здійсненням представництва України в Суді та виконанням його рішень; 5) визначає заходи, необхідні для створення умов для проведення Судом розслідування у справах про порушення Конвенції; 6)  визначає  порядок вжиття заходів відповідно до Регламенту Суду; 7)  виступає  доповідачем  під час розгляду в Суді справ щодо порушення  Конвенції та/або організовує залучення з цією  метою представників відповідних державних органів, юридичних радників, зокрема іноземних; 7) виступає доповідачем  під час розгляду в Суді справ щодо порушення  Конвенції та/або організовує залучення з цією  метою представників відповідних державних органів, юридичних радників, зокрема іноземних; 9) координує виконання рішень Суду; 10) на умовах, визначених міжвідомчою робочою групою, надсилає до Суду пропозиції щодо дружнього врегулювання спору або односторонню декларацію; 11) готує і подає Комітету  міністрів Ради Європи в установленому ним порядку  інформацію та звіти про хід виконання рішень Суду у справах, в яких Україна є стороною; 12) подає Мін`юсту  пропозиції щодо методики проведення експертизи проектів законів та підзаконних актів, а також актів законодавства на відповідність Конвенції та практиці Суду; 13) розробляє  пропозиції до навчальних програм з вивчення Конвенції та практики Суду; 14) подає державним органам та органам місцевого самоврядування пропозиції щодо можливих шляхів запобігання порушенням прав людини в Україні; 15) вживає за необхідності заходів для залучення  в установленому порядку представників  державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, а також юридичних радників, примирювачів, фахівців, експертів, зокрема іноземних, для здійснення представництва України в Європейському суді з прав людини та координації виконання його рішень; 16) виконує за дорученням Міністра юстиції інші функції.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що однією з позовних вимог є визнання протиправною бездіяльності відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, визначених  постановою Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 року  №784, внаслідок нездійснення ним координації роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини в справі «Бурмич та інші проти України». З приводу вказаної вимоги колегія суддів зазначає наступне. 
Як правильно встановив суд першої інстанції, рішенням ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі «Бурмич та інші проти України» заяву позивача разом з 12 148 інших заяв вилучено з реєстру Суду з метою їх розгляду в рамках загальних заходів виконання «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» під наглядом Комітету міністрів Ради Європи. Зазначеним рішенням ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року не передбачено виплати позивачу справедливої сатисфакції, ЄСПЛ не розглядав заяву позивача по суті наведених у ній доводів та підстав його звернення до Суду, не присуджував на його користь жодних виплат, а зобов`язав державу України вжити заходів загального характеру для подолання виниклої системної помилки, з приводу якої подано 12148 однотипних заяв.
Отже, рішенням ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі «Бурмич та інші проти України» Україну не було зобов`язано виплатити позивачу суми компенсації.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 2а-7995/11, від 20 березня 2018 року у справі № 362/985/14-а, від 10 квітня 2018 року у справі № 728/724/13-а.
Поряд з цим, у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини визнав порушення Україною її зобов`язань за  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод  (п. 1 статті 6 «Право на справедливий суд» та стаття 1 «Захист права власності» Першого протоколу до Конвенції) в зв`язку з систематичним невиконанням державою рішень національних судів. Крім того, було визнано порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції в зв`язку з відсутністю у національному законодавстві ефективних засобів юридичного захисту від такого невиконання.
Європейський Суд з прав людини постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені,  не  мають ефективних засобів юридичного захисту. Держава-відповідач повинна невідкладно не пізніше ніж упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, - запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою Суду
Статтею 13 Закону №3477-IV  визначено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.
Відповідно до частини другої  статті 13 Закону № 3477-IV  заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень (ч.2 ст.13 Закону № 3477-IV).
Статтею 14 вказаного Закону  визначено дії Органу представництва щодо вжиття заходів загального характеру.
Так, щокварталу Орган представництва готує та надсилає до Кабінету Міністрів України подання щодо вжиття заходів загального характеру, яке включає пропозиції щодо вирішення зазначеної в Рішенні системної проблеми та усунення її першопричини, зокрема: а) аналіз обставин, що призвели до порушення Конвенції; б) пропозиції щодо внесення змін до чинного законодавства; в) пропозиції щодо внесення змін до адміністративної практики; г) пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів; д) пропозиції щодо забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Європейського суду з прав людини для суддів, прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; е) пропозиції щодо здійснення інших заходів загального характеру, спрямованих на усунення недоліків системного характеру, припинення спричиненого цими недоліками порушення Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень; є) перелік центральних органів виконавчої влади, які є відповідальними за вжиття кожного з пропонованих у поданні заходів.
Нормами частини 3 і 4  Закону №3477- IV  передбачено, що одночасно з поданням Орган представництва готує аналітичний огляд для Верховного Суду України, який включає: а) аналіз обставин, що спричинили порушення Конвенції; б) пропозиції щодо приведення судової практики у відповідність з вимогами Конвенції. Одночасно з поданням Орган представництва готує та надсилає до Апарату Верховної Ради України пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів.
Судом встановлено, що 01.04.2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 258 «Про утворення Комісії з питань виконання рішень Європейського суду з прав людини» (зі змінами від 08.07.2020 № 657), одним із завдань якої є підготовка пропозиції щодо формування і реалізації державної політики стосовно подолання проблеми, констатованої Європейським судом у рішенні проти України, розроблення загальної стратегії, а також плану дій на її виконання. До складу Комісії входить і Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини як секретар Комісії.
30.09.2020 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1218-р було схвалено Національну стратегію розв`язання проблеми невиконання рішень судів, боржниками за якими є державний орган або державне підприємство, установа, організація, на період до 2022 року.  Метою цієї Стратегії є розв`язання системної проблеми невиконання і тривалого виконання рішень судів, констатованої Європейським Судом з прав людини у рішеннях у справах «Юрій Миколайович Іванов проти України» та «Бурмич та інші проти України». Стратегія спрямована на подальше приведення законодавства України та практики його застосування у відповідність із стандартами Ради Європи у сфері виконання рішень судів. Положення Стратегії ґрунтуються на практиці Європейського суду з прав людини, рішеннях, резолюціях КМ РЄ.
Також Міністерство юстиції України 08.12.2020 подало на розгляд Кабінету Міністрів України проект розпорядження «Про затвердження плану заходів щодо реалізації Національної стратегії розв`язання проблеми невиконання рішень судів, боржниками за якими є державний орган або державне підприємство, установа, організація, на період до 2022 року» (далі - проект Плану заходів).
План заходів 03.03.2021 було подано до Кабінету Міністрів України та затверджено  розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.03.2021 № 210-р.
План заходів передбачає, серед іншого, належне фінансування видатків на погашення заборгованості за рішеннями судів та запровадження ефективних засобів юридичного захисту у зв`язку з невиконанням і тривалим виконанням рішень судів.
Окрім цього, як правильно встановив суд першої інстанції, з метою виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2020 у справі № 826/5241/18 Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини підготовлено та листом від 16.10.2020 року № 8400/5.2.2/4-20 надіслано до Кабінету Міністрів України подання, в якому, серед іншого, було повідомлено, що Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини здійснюється належна координація роботи, пов`язана з підготовкою матеріалів для виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах «Юрій Миколайович Іванов проти України» та «Бурмич та інші проти України».
Одночасно з поданням на виконання згаданого рішення національного суду підготовлено та направлено до Верховного Суду аналітичний огляд рішення Європейського суду та до Апарату Верховної Ради України пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів.
Отже, наведеними обставинами підтверджується вжиття Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини заходів з метою координації виконання рішення Європейського суду з прав людини «Бурмич та інші проти України», як і вчинення дій в частині вжиття заходів загального характеру, передбачених  статтею 14 Закону №3477-IV.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з  судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, визначених  постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року № 784  та внаслідок нездійснення ним координації роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини в справах «Бурмич та інші проти України». Доказів протилежного ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять.
Враховуючи те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача вжити заходи, передбачені підпунктом 9 пункту 5 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та  статтею 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV є похідною від первісної позовної вимоги, суд підставно відмовив і в її задоволенні. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС)    України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.    Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.        
Керуючись статтями  243,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року в справі №380/4639/21  – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 05.11.2021.