П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4688/21	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Єщенка О.В. ,  Шляхтицького О.І. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 року у справі №400/4688/21 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 10.06.2021 року № 281691

У С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укратрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10.06.2021 року № 281691.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 не є перевізником та не має жодного відношення до осіб, які здійснювали перевезення вантажу на належному йому транспортному засобі.
Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачем до окружного адміністративного суду подано письмовий відзив на адміністративний позов, у якому вказано про правовірність складення акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом та, у подальшому, винесено спірну постанову про застосування адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу. Також, відповідач стверджує, що додана позивачем до матеріалів справи довіреність від 11.01.2021р. №1 не відповідає вимогам Цивільного кодексу України. Крім того, у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, на підставі договору оренди транспортного засобу, у межах господарських відносин, позивач або орендар повинні були звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. Означене, на думку відповідача, відповідає висновку Верхового суду, наведеного в постанові від 20.12.2018р. у справі №804/8740/16. Як наголошував відповідача, надана під час рейдової перевірки товарно-транспортна накладна від 28.04.2021р. №4387 не є документам на підставі якого достеменно можливо встановити автомобільного перевізника.  
Відповідно до наявної у матеріалах справи відповіді на відзив, належним позивачу транспортний засіб було передано ОСОБА_2 у користування на підставі довіреності на право експлуатації транспортним засобами №1 від 11.01.2021р. Вказана довіреність була видана позивачем на підставі договору доручення, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в усній формі, а не за договором оренди (найму) транспортного засобу. Тобто, на думку позивача, на дані правовідносини не розповсюджуються правила параграфу 5 глави 58 розділу ІІІ Цивільного кодексу України «Найм (оренда) транспортного засобу». На момент проведення перевірки належний позивачу транспортний засіб перебував у користуванні ОСОБА_2 . Як вказував позивач, у даному випадку оформлення тимчасового реєстраційного талона є правом, а не його обов`язком. Також, позивач акцентував увагу суду першої інстанції на тому, що згідно із наданою до перевірки товарно-транспортною накладною від 28.04.2021р. №4387 автомобільним перевізником було ТОВ «ТРЕЙД ЛА ГРЕЙН».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.08.2021р. у справі №420/4688/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 10.06.2021 року № 281691 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав на не доведеність позивачем належними доказами, що ним передано у користування транспортний засіб іншій особі для здійснення підприємницької (виробничої) діяльності. На думку окружного адміністративного суду, для уникнення відповідальності власнику транспортного засобу необхідно укласти у належній формі договір найму транспортного засобу та оформити тимчасовий реєстраційний талон. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він не є перевізником в розумінні вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки не відповідають обставинам справи, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права, а тому позивач просить рішення окружного адміністративного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не установлено особу, яка у межах спірних правовідносин виступала перевізником. Як стверджує позивач, належний ОСОБА_1 транспортний засіб було передано у користування ОСОБА_2 . При цьому, оформлення тимчасового реєстраційного талона є правом, а не обов`язком позивача. Згідно із наданою до перевірки товарно-транспортною накладною від 28.04.2021р. №4387 автомобільним перевізником було ТОВ «ТРЕЙД ЛА ГРЕЙН».
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з урахуванням такого.
Зокрема, колегією суддів установлено, що 28.04.2021р. посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в Херсонській області здійснено перевірку транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом GROENEWEGEN, номерний знак НОМЕР_2 .
За результатами вказаного контролю фахівцями контролюючого органу складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28.04.2021р. №258967, у якому зазначено про перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.
За наслідками проведення габаритно-вагового контролю Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки в Херсонській області також складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 28.04.2021р. №035421 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0051811 від 28.04.2021 року.
На підставі Акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 28.04.2021р. №035421 складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 035421 від 28.04.2021 року, відповідно до якого за порушення вагових обмежень платнику – ОСОБА_1 нараховано до сплати суму в розмірі 14,20 євро.
У подальшому, Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) повідомлено ОСОБА_1 про дату час і місце розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт (запрошення отримано позивачем 02.06.2021 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення).
За результатами розгляду справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10.06.2021р. №281691, згідно якої до ОСОБА_1 на підставі абз.14 ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт” застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 8500грн.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт», відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Частини 1 та 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» закріплюють, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007р., пунктом 2 якого регламентовано, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.    
Так, як з`ясовано апеляційним судом та зазначено вище, за результатами проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом GROENEWEGEN, номерний знак НОМЕР_2 , фахівцями контролюючого установлено перевищення передбачених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до абзацу 14 частини 1 якої за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Отже, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у поставові від 09.08.2019р. у справі за №806/1450/16, який в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує до спірних правовідносин при виборі і застосуванні норм права.
З урахуванням з`ясування фактичних обставин справи апеляційним судом установлено, що транспортний засіб марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , на праві власності належать ОСОБА_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
З матеріалів справи убачається, що згідно довіреності від 11.01.2021р. №1 ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 керувати (без права розпорядження) належним йому транспортним засобом марки Renault, модель PREMIUM 400.19, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , вантажний-спеціалізований сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований територіальним сервісним центром МВС 4841 11.01.2020року, для чого ОСОБА_2 надано право, у тому числі, використовувати транспортний засіб для здійснення виробничої діяльності. Використання транспортного засобу здійснюється повіреним у його діяльності самостійно. При цьому, він має право як використовувати транспортний засіб для власних потреб, так і укладати від свого імені договори перевезення та/чи інші договори відповідно до призначення транспортного засобу без додаткового узгодження цього питання з довірителем. 
11.01.2021р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано акт приймання-передачі транспортного засобу.
Апеляційним судом установлено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом GROENEWEGEN, номерний знак НОМЕР_2 , водієм – ОСОБА_2 перевіряючим, у тому числі, надано товарно-транспорту накладну від 28.04.2021р. №4387.
У вказаній товарно-транспортній накладній від 28.04.2021р. №4387 зазначено, що автомобільним перевізником є ТОВ «ТРЕЙД ЛА ГРЕЙН».
Таким чином, під час здійснення габаритно-вагового контролю, а також під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.
Однак, в супереч приписам чинного законодавства про автомобільний транспорт до відповідальності безпідставно притягнуто позивача – ОСОБА_1 , який не виступав автомобільним перевізником у межах спірних правовідносин.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку щодо протиправності та необґрунтованості спірної постанови  Південного міжрегіонального управління Укратрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10.06.2021 року № 281691.
При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, у межах спірних правовідносин, є неправильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 довіреність від 11.01.2021р. №1 є договором найму транспортного засобу, який повинен бути нотаріально посвідченим, а інакше він не створює ніяких наслідків для сторін, оскільки є нікчемним, з урахуванням такого.
Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Отже, із системного аналізу положень чинних Правил дорожнього руху убачається, що власник транспортного засобу може передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
При цьому, укладення жодного договору не передбачено.
Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 Цивільного кодексу України установлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Згідно із ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. 
Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним,  якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З урахуванням наведеного колегією суддів установлено, що надаючи оцінку довіреності від 11.01.2021р. №1 окружним адміністративним судом не враховано, що жодні докази на підтвердження її недійсності матеріали справи не містять, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції у відповідній частині є неправильними.
Не є юридично спроможним також висновок суду першої інстанції стосовно того, що у межах спірних правовідносин обов`язковою є наявність тимчасового реєстраційного талона, з огляду на те, що оформлення такого талона, з урахуванням приписів чинного законодавства не є обов`язковим. 
Зокрема, відповідно до абзацу 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням користувача чи розпорядника транспортним засобом та за зверненням власника, що передав транспортний засіб у користування і/або розпорядження фізичній або юридичній особі на строк, зазначений у його заяві або документах, які підтверджують право користування і/або розпорядження транспортним засобом.
Також, у даному випадку, окружним адміністративним судом безпідставно покладено на позивача обов`язок із доведення того, що він не є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки в силу приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
До того ж, під час здійснення габаритно-вагового контролю водієм фахівцям контролюючого органу надано товарно-транспортну накладну від 28.04.2021р. №4387 у якій зазначено, що автомобільним перевізником є ТОВ «ТРЕЙД ЛА ГРЕЙН».
Доказів які б спростовували дану інформацію матеріали справи не містять.
Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини справи у повному обсязі спростовують, наведені в оскаржуваному рішенні висновки суду першої інстанції.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
У даному випадку, висновки, викладені у рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 року по справі №400/4688/21, не відповідають обставинам справи.
Відтак, оскаржуване рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 року по справі №400/4688/21 підлягає скасуванню.
У зв`язку з тим, що апеляційний суд дійшов висновку про наявність законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 .
Здійснюючи розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.
Так, ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльністю, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №748 від 04.02.2012р.
23.06.2021р. між ОСОБА_3 (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі і на умовах, передбачених даним договором.
На підставі вказаного правочину оформлено ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 серії ВЕ №1037880 від 24.06.2021р.
Згідно наявного у матеріалах справи акта наданих послуг від 24.06.2021р. ОСОБА_3 виконано, а ОСОБА_1 прийнято наступні послуги: усна консультація щодо роз`яснення порядку та юридичних наслідків оскарження/не оскарження постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, консультування щодо обґрунтування правової позиції Клієнта, узгодження правової позиції, кількість годин – 1, вартість однієї години – 600грн.; написання позову та оформлення його відповідно до КАС України, кількість годин – 3, вартість однієї години – 600грн., загальною вартістю – 1800грн. 
Отже, з урахуванням акта наданих послуг від 24.06.2021р. загальна вартість наданих послуг складає 2400грн.
Відповідно до наявного у матеріалах справи акта наданих послуг від 07.09.2021р. ОСОБА_3 виконано, а ОСОБА_1 прийнято наступні послуги: усна консультація щодо роз`яснення юридичних наслідків не оскарження рішення місцевого суду та розгляду апеляційним судом апеляційної скарги, роз`яснення порядку набрання рішенням законної сили, його виконання, консультування щодо обґрунтування правової позиції Клієнта, узгодження правової позиції, кількість годин – 1, вартість однієї години – 600грн.; складання апеляційної скарги на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.08.2021р. у справі №400/4688/21, виготовлення апеляційної скарги з додатками відповідно до кількості сторін у справі, кількість годин – 3, вартість однієї години – 600грн., загальною вартістю – 1800грн.
Таким чином, з урахуванням актів наданих послуг від 24.06.2021р. та від 07.09.2021р. загальна вартість наданих послуг складає 4800грн.
Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.
Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Із системного аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України убачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Поняття «витрати на правову допомогу» у даному контексті  це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.
В свою чергу, документами, які підтверджують витрати на правничу допомогу є: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.
Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідачем клопотання щодо неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялось, апеляційний суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі в сумі 4800грн.
Керуючись ст.ст. 134, 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 року по справі №400/4688/21 – скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 10.06.2021 року № 281691 – задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укратрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10.06.2021 року № 281691.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270(дві тисячі двісті сімдесят) грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі в сумі 4800(чотири тисячі вісімсот) грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Шляхтицький О.І.