Ухвала                                                            
 
15 грудня 2021 року                                                                       
м. Київ
 
справа № 1527/4804/12
провадження № 61-6778св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Держава Україна в особі Прокуратури Одеської області, Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву Державної казначейської служби України про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня     2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із порушенням розумних строків судового розгляду кримінальної справи в суді,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у березні 2012 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, і остаточно просив стягнути за рахунок державного бюджету 3 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням розумних строків судового розгляду кримінальної справи в суді.
 
Короткий зміст рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Суворовський районний суд міста Одеси рішенням від 13 квітня 2017 року позов залишив без задоволення.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилив, а рішення Суворовського районного суду міста Одеси                        від 13 квітня 2017 року залишив без змін.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 30 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 серпня               2017 року скасував, а справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Одеський апеляційний суд постановою від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 13 квітня 2017 року скасував. Позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув за рахунок коштів державного бюджету України з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. В решті позову відмовив.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 22 вересня 2021 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнив частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року змінив, виклавши її резолютивну частину у такій редакції:
Стягнув з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.
Компенсував Державній казначейській службі України понесені нею судові витрати за розгляд справи в касаційному порядку в розмірі 5 987,34 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи заяви про роз`яснення судового рішення
Від Державної казначейської служби України у листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшла заява про роз`яснення виконання постанови Верховного Суду                          від 22 вересня 2021 року, яка мотивована тим, чи є вказане у постанові суду формулювання «компенсувати Казначейству понесені нею судові витрати за розгляд справи в касаційному порядку в розмірі 5 897,34 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України» за своїм змістом відповідним та тотожним формулюванням «сплачений Казначейством судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 5 897,34 грн стягнути за рахунок держави».
 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи заяви Державної казначейської служби України Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Згідно із положеннями частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. 
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Верховний Суд звертає увагу на те, що сплачений заявником судовий збір за подання апеляційної скарги, про компенсацію якого за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ухвалено судове рішення судом касаційної інстанції, не є помилково або надміру сплаченим, оскільки під час їх сплати стороною (учасником справи) існували правові підстави здійснення такого правового платежу - подання цим учасником апеляційної скарги, яка була розглянута та частково задоволена апеляційним судом.
Компенсація судових витрат стороні за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за правилами частини сьомої статті 141 ЦПК України є результатом здійснення судом розподілу судових витрат, який здійснюється судом за наслідками вирішення справи на відповідному етапі (розгляд справи по суті, апеляційний чи касаційний перегляд справи).
За таких обставин, враховуючи, що у справі, яка переглядається, сплачений заявником судовий збір є підставно та у належному розмірі сплаченим, відсутні висновки про його помилковість чи надмірність сплати, компенсація судового збору стороні здійснена як результат розподілу судових витрат у справі, Верховний Суд не встановив умов для застосування Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845), у спірних правовідносинах, які мають іншу правову природу на відміну від помилково чи надмірно сплаченого судового збору.
Також Верховний Суд наголошує, що надміру сплачений судовий збір або помилково сплачений судовий збір не є тим судовим збором, який підлягає компенсації учаснику справи у разі звільнення від сплати судового збору протилежної сторони, яка мала б відшкодувати заявнику понесені ним судові витрати (а саме сплачений судовий збір) за результатами розгляду на певному етапі справи судом. Надміру сплачений судовий збір або помилково сплачений судовий збір свідчить про вчинення особою помилкових дій безпосередньо під час сплати судового збору, чи то у зв`язку з неправильним визначенням розміру судового збору, який підлягав сплаті, чи то під час визначення реквізитів, за якими мав бути сплачений судовий збір. Натомість компенсація судового збору у порядку частини сьомої статті 141 ЦПК України є наслідком розподілу судових витрат, обґрунтовано понесених заявником на момент їх сплати, за результатами розгляду справи судом у разі звільнення протилежної сторони від сплати судового збору. Яка мала компенсувати так витрати протилежній стороні у порядку розподілу судових витрат.
Отже, за наведених обставин, Верховний Суд констатує наявність неврегульованих суспільних відносин, що виникають з підстав, передбачених частиною сьомою статті 141 ЦПК України.
Відносини з компенсації судових витрат неможливо прирівняти до відшкодування шкоди державою, а так само не допускається врегулювання публічно-правових відносин за аналогією права чи закону.
Неврегулювання таких публічно-правових відносин означає для суду заборону на здійснення процесуальної діяльності, оскільки такі дії знаходяться поза межами дискреційних повноважень суду.
Конструкція й аналіз змісту частини сьомої статті 141 ЦПК України не передбачає передумов для формування законодавчо обґрунтованої відповіді на те, у яких розмірах відбувається компенсація судового збору та за яких умов сторона вправі вимагати таку компенсацію від держави.
Потрібно враховувати, що зазначені норми права мають і певну соціально-правову спрямованість, що так само відноситься до сфери регулювання публічного права.
Конституційний Суд України у Рішенні від 16 березня 2004 року № 6-рп/2004 у справі № 1-3/2004 зазначив, що відповідно до статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Прагнення держави до збалансованості та наповнення бюджету України реалізується через визначення джерел надходження до державного бюджету і потреб на видатки, що безпосередньо чи опосередковано пов`язано зі сферою цінової політики, яка має бути спрямована на забезпечення соціальних гарантій у першу чергу для низькооплачуваних і малозабезпечених громадян.
Отже, наявність описаної прогалини у законодавстві має бути усунута повноважним органом державної влади. Враховуючи, що головним розпорядником бюджетних коштів є Кабінет Міністрів України, то саме він і має визначити, якими є видатки за частиною сьомою статті 141 ЦПК України та у якому порядку, за рахунок яких коштів та за яких умов вони підлягають компенсації стороні, яка їх понесла.
Станом на цей момент правило частини сьомої статті 141 ЦПК України носить переважно декларативний характер, оскільки у законодавстві не передбачено дієвого механізму реалізації її положень.
Роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності постановленого судового акта і викладенні незрозумілої частини рішення суду чи його певних висновків у більш чіткій і зрозумілій формі.
В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та докладно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.
Виходячи із системного тлумачення норм статті 271 ЦПК України, роз`яснено може бути рішення суду виключно у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує велика ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Аналіз поданої заяви про роз`яснення судового рішення свідчить, що заявнику не зрозумілий саме порядок та спосіб виконання постанови Верховного Суду                         від 22 вересня 2021 року про компенсацію Державній казначейській службі України судових витрат за розгляд справи в касаційному порядку у розмірі 5 987,34 грн, тобто судових витрат зі сплати судового збору, натомість чинним законодавством передбачено механізм надання роз`яснення змісту судового рішення, а не роз`яснення порядку його виконання. Шляхом роз`яснення судового рішення суд не вправі змінювати спосіб та порядок його виконання.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для роз`яснення постанови Верховного Суду від 22 вересня 2021 року.
 
Керуючись статтею 271 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні заяви Державної казначейської служби України про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
ГоловуючийА. І. Грушицький    Судді:А. А. Калараш     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   О. С. Ткачук