ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" листопада 2021 р.           Справа№ 910/5671/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Коротун О.М. 
 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю "Класт"
на рішення Господарського суду міста Києва  від 03.08.2021  
у справі №910/5671/21 (суддя - Борисенко І.І.)
за позовом Товариства з обмежено відповідальністю "Класт"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"
про стягнення 93 653,50 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

         У квітні 2021 року Товариство з обмежено відповідальністю "Класт" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі - відповідач) про стягнення 93 653,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування на користь позивача за договором добровільного страхування відповідальності перевізника №023007-2203-0000027 від 18.03.2020 у розмірі 84262 грн, у зв`язку з настанням страхового випадку. Крім того, позивач просив стягнути 1    092,96 грн 3% річних, 3    859,20 грн інфляційних втрат та 4    439,34 грн пені за цим договором.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва  від 03.08.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд послався на пункти 13.26 та 15.21 договору страхування та вказав, що, оскільки позивач не відшкодував збитки особі, якій вони спричинені, тому у відповідача не настав обов`язок здійснення страхової виплати за договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмежено відповідальністю "Класт" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва  від 03.08.2021 та ухвалити нове, яким задовольнити позов про стягнення 93 653,50 грн.  
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. 
Апелянт зазначає, що страховик фактично відмовився від погодження та виплати відшкодування, а також заперечив факт настання страхового випадку. У зв`язку з чим, позивач не міг сплачувати відшкодування самостійно до її виплати відповідачем, оскілки такі дії є підставою для відмови у виплаті.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 28.10.2021, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без  їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач  вказує, що позивачем не виконано умов договору страхування №023007-2203-0000027 та не надано доказів фактичної оплати збитків власнику пошкодженого вантажу, що в свою чергу не підлягає відшкодуванню відповідно до умов договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 справу №910/5671/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 поновлено Товариству з обмежено відповідальністю "Класт" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва  від 03.08.2021 у справі №910/5671/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмежено відповідальністю "Класт"на рішення Господарського суду міста Києва  від 03.08.2021 у справі № 910/5671/21. Розгляд апеляційної скарги призначено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги    по суті.)

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

23.11.2018 між Товариством з обмежено відповідальністю "Класт" (перевізник) та Товариством з обмежено відповідальністю "Карпетофф" (замовник) укладено договір №231118 на транспортно-експедиційне обслуговування (далі - договір транспортно-експедиційного обслуговування).
18.03.2020 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Євроінс Україна" (відповідач, страховик) та Товариством з обмежено відповідальністю "Класт" (позивач, страхувальник, перевізник) укладено договір добровільного страхування відповідальності перевізника №023007-2203-0000027 (далі - договір).
Пунктом 3.1.2 договору передбачено, що предметом договору, зокрема, є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать закону України та пов`язані з відшкодуванням збитків правочинної за договором перевезення особи, що виникли внаслідок неналежного виконання страхувальником умов договору перевезення, у відповідності до умов чинного законодавства України.
Відповідно до розділу 4 договору страховим випадком за даним договором страхування є настання відповідальності страхувальника (обов`язок відшкодувати збитки) за неналежне виконання умов договору перевезення, що призвело до втрати, загибелі або пошкодження вантажу та/або несвоєчасної доставки.
Згідно з пп. 15.11.1 договору до вимоги про відшкодування збитків страхувальник повинен надати всі необхідні документи, що мають відношення до страхового випадку, для визначення розміру збитку внаслідок його настання, зокрема документи компетентних органів, яким встановлено, що в результаті дій страхувальника спричинено шкоду життю, здоров`ю та майну третьої особи, а також, які підтверджують факт настання події, яка призвела до виникнення шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) страхувальника та спричиненими збитками.
Пунктами 13.26, 15.21 договору передбачено, що страховик відшкодовує збитки після фактичної оплати їх страхувальником або його агентом. Страховик не відшкодовує збитки, що не підтвердженні документально.
Відповідно до реєстру транспортних засобів (додаток 1 до договору добровільного страхування) дія договору поширюється на транспортний засіб "Volvo", державний реєстраційний № НОМЕР_1 та причіп "Samro", державний реєстраційний № НОМЕР_2 .
28.08.2020 на виконання договору транспортно-експедиційного обслуговування Товариство з обмежено відповідальністю "Класт"  прийняло до виконання заявку Товариства з обмежено відповідальністю "Карпетофф" № 416 на перевезення вантажу, за наступними умовами: маршрут - Україна - Росія (Хмельницький - Єкатеринбург), вантаж - нитка з поліпропілену, вага - 20 т, дата завантаження 31.08.2020, замитнення 31.08.2020, вантажоодержувач - ТОВ "СП Зартекс", термін доставки 04.09.2020.
04.09.2020 на 700 км Федеральної автомобільної дороги "Урал" М5 Городищенського району Пензенської області Російської Федерації сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volvo", державний реєстраційний № НОМЕР_1 , та причепа "Samro", під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля "Mercedes-Benz", державний реєстраційний № НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок чого автомобілю "Volvo", державний реєстраційний № НОМЕР_1 та причепу "Samro", державний реєстраційний № НОМЕР_2 завдані пошкодження.
04.09.2020 дорожньо-патрульною службою відділу державної інспекції безпеки дорожнього руху МВС Російської Федерації по Городищенському району Пензенської області відмовлено у порушенні справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, що підтверджується копією ухвали 58КО №106396 про відмову у порушенні справи про адміністративне правопорушення. 
08.09.2020 Товариство з обмежено відповідальністю "Класт" звернулось до Пензенського обласного митного поста Саратовської митниці із заявою, в якій повідомило про дорожньо-транспортну пригоду та про часткове пошкодження вантажу.
09.09.2020 страхувальник повідомив страховика про настання події за договором добровільного страхування відповідальності перевізника № 023007-2203-0000027, внаслідок якої було пошкоджено вантаж.
14.09.2020 Товариство з обмежено відповідальністю «КЛАСТ» подало до Пензенського обласного митного посту Саратовської митниці заяву про внесення змін до товаросупровідних та митних документів щодо подальшого перевезення вантажу, який знаходиться під митним контролем, іншим автомобілем VOLVO FH 440, реєстраційний номер НОМЕР_4 , напівпричіп SMITZ S01, реєстраційний номер НОМЕР_5 .
16.09.2020 за результатами митного огляду, проведеного державними митними інспекторами Пензенського обласного митного посту Саратовської митниці складено акт №1043090/170920/000095, в якому встановлено пошкодження вантажу та його розсипання. Також встановлено порушення упаковки вантажу та відсутність 15 бобін нитки з поліпропілену на загальну суму 112,15 долар США, а саме 8 бобін нитки на суму 59,81 доларів США і 7 бобін нитки на суму 52,34 доларів США.
23.09.2020 Товариством з обмежено відповідальністю "СП Зартекс" (вантажоодержувач) в акті первинного прийому товару Товариства з обмежено відповідальністю "Карпетофф" зазначено, що прийнято на 25 паллетах 5322 бобін ниток, з них 375 шт. дефектні бобіни, 82 шт. непридатні бобіни.
13.11.2020 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна" направило позивачу лист №808-ЮР, в якому відмовило у здійсненні страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що подія (пошкодження вантажу) не є страховим випадком відповідно до умов договору страхування.
27.11.2020 Товариство з обмежено відповідальністю "Карпетофф" надіслало позивачу претензію з вимогою відшкодувати зазначені збитки у розмірі 3    542,98 дол. США (еквівалент 84 262 грн).
Постановою Кіровського районного суду міста Саратова від 01.04.2021 у справі № 5-1519/2021 Товариство з обмежено відповідальністю "Класт" визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 16.9 Кодексу про адміністративні правопорушення Російської Федерації та накладено штраф у розмірі 10  963,70 рублів за порушення митного транзиту та втрату товарів, що перебувають під митним контролем.
Звертаючись з позовом, позивач послався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування на користь позивача за договором добровільного страхування відповідальності перевізника №023007-2203-0000027 від 18.03.2020 у зв`язку з настанням страхового випадку в розмірі  84  262 грн. Крім того, позивач просив стягнути 1  092,96 грн 3% річних, 3  859,20 грн інфляційних втрат та 4  439,34 грн пені за цим договором.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до   статті 509 Цивільного кодексу України та  статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.  525, 526 Цивільного кодексу України).
Права та обов`язки між сторонами у даній справі виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №023007-2203-0000027 від 18.03.2020, який за своєю правовою природою є договором страхування. 
Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України, яка кореспондує з положеннями ст. 16 Закону України "Про страхування", за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із статтею 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, у тому числі, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).
Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього   Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ст. 6 Закону України "Про страхування").
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", яка кореспондується зі ст. 990 Цивільного кодексу України здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Частиною 1 статті 988 Цивільного кодексу України   передбачено, що, зокрема, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом (ст. 20 Закону України "Про страхування"). 
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про страхування"   підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.
Частиною 2 статті 26 Закону України "Про страхування"   встановлено, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.
Відмовляючи Товариству з обмежено відповідальністю "Класт" у здійсненні страхового відшкодування, страховик у листі № 808-ЮР від 13.11.2020 вказав, що подія (пошкодження вантажу) не є страховим випадком відповідно до умов договору страхування.
Проте, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Як вказувалось вище, пунктом 3.1.2 договору передбачено, що предметом договору, зокрема, є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать закону України та пов`язані з відшкодуванням збитків правочинної за договором перевезення особи, що виникли внаслідок неналежного виконання страхувальником умов договору перевезення, у відповідності до умов чинного законодавства України.
Відповідно до розділу 4 договору страховим випадком за даним договором страхування є настання відповідальності страхувальника (обов`язок відшкодувати збитки) за неналежне виконання умов договору перевезення, що призвело до втрати, загибелі або пошкодження вантажу та/або несвоєчасної доставки.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Кіровського районного суду міста Саратова від 01.04.2021 у справі № 5-1519/2021 Товариство з обмежено відповідальністю "Класт" визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме за порушення митного транзиту та втрату товарів, що перебувають під митним контролем.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана подія є страховим випадком за договором добровільного страхування відповідальності перевізника № 023007-2203-0000027 від 18.03.2020, оскільки страхувальником неналежно виконано умови договору щодо перевезення вантажу.
З огляду на вказане вище, суд зазначає, що страховик неправомірно відмовив страхувальнику у здійсненні страхового відшкодування з підстав того, що заявлена подія (пошкодження вантажу) не є страховим випадком у відповідності до умов договору страхування.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються згідно вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. 
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).
Частиною  3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Договір страхування укладається в письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним (стаття 981 Цивільного кодексу України).
Страхувальник (позивач) сам вибрав страховика, з яким уклав договір добровільного страхування та погодив конкретні умови страхування.
Підпис уповноваженої особи та печатка страхувальника на договорі свідчить про те, що позивач погодився з умовами страхування.
Уклавши договір страхування, позивач погодився з його умовами.
Так, згідно з умовами п.п. 13.26, 15.21 договору страхування страховик відшкодовує збитки після фактичної оплати їх страхувальником або його агентом. Страховик не відшкодовує збитки, що не підтвердженні документально.
Однак, всупереч статті 74 Цивільного кодексу України позивач не надав суду докази відшкодування спричинених збитків на користь Товариства з обмежено відповідальністю "Карпетофф".
Доводи позивача про те, що пункти договору, які не передбачають виплату страхового відшкодування у разі не здійснення страхувальником оплати суми збитків особі, якій збитки спричинені є нікчемними, є необгрутованими, оскільки вказані пункти договору не суперечать чинному законодавству.
Також позивачем не надано доказів визнання в установленому порядку договору, чи його частини недійсними.
Таким чином, оскільки позивач не здійснив відшкодування збитків особі, якій вони спричинені, тому у відповідача не настав обов`язок здійснення страхової виплати за договором.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги в частині  стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 84 262 грн.
З огляду на відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1    092,96 грн 3% річних, 3    859,20 грн інфляційних втрат та 4    439,34 грн пені також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними вимогами.
Посилання апелянта на пункт 17.26 договору добровільного страхування, колегія суддів визнає безпідставним, оскільки у вказаному пункті вказано, що страхувальник зобов`язаний не сплачувати відшкодування, не визнавати частково чи цілком вимоги за висунутими позовами, в той час, як в даній справі позивачем є сам страхувальник.
На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмежено відповідальністю "Класт" на рішення Господарського суду міста Києва  від 03.08.2021  у справі №910/5671/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва  від 03.08.2021  у справі №910/5671/21 слід залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю "Класт" на рішення Господарського суду міста Києва  від 03.08.2021  у справі №910/5671/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва  від 03.08.2021  у справі №910/5671/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмежено відповідальністю "Класт".
4. Матеріали справи №910/5671/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Коротун