Ухвала                                                                                           
 
03 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 704/590/17
провадження № 61-4856св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,           Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як правонаступник ОСОБА_7 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», 
треті особи: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Елеонора Антонівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як правонаступника ОСОБА_7 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», треті особи: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Елеонора Антонівна, про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації речового права
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року  у складі колегії суддів: Новікова О. М., Бондаренка С. І., Фетісової Т. Л.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позов, у якому просив визнати недійсною додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі від 18 вересня 2011 року № 94, укладену між ним і ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку розміром 2,3531 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0542, яка розташована на території Кобринівської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 11 квітня 2003 року серії ЧР № 009719, і скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на вказану земельну ділянку.
 
З аналогічними позовами звернулися ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,          ОСОБА_5 , ОСОБА_7 
 
Тальнівський районний суд Черкаської області ухвалою від 11 жовтня 2017 року зазначені позови об`єднав в одне провадження.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Тальнівський районний суд Черкаської області рішенням від 05 жовтня                        2020 року позов задовольнив. 
 
Зокрема, визнав недійсною додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі від 18 вересня 2011 року № 94, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» і ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 2,3531 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0542, яка розташована на території Кобринівської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 11 квітня 2003 року серії ЧР № 009719.
 
Скасував державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку площею 2,3531 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0542, яка розташована на території Кобринівської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить   ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав на нерухоме майно                                   від 01 листопада 2016 року, індексний номер 32160880, та скасування                                         в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номера запису                                   про інше речове право 16795348 від 05 жовтня 2016 року (із змінами                                     від 01 листопада 2016 року) про право оренди ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» земельної ділянки площею 2,3531 га на підставі додаткової угоди від 07 квітня 2015 року № б/н до договору оренди землі від 18 вересня 2011 року № 94, кадастровий номер 7124083200:01:001:0542, строком дії 15 років.
 
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги                                             є обґрунтованими та доведеними. При цьому суд виходив з того, що почеркознавчими експертизами встановлено, що підписи на додаткових угодах до договору виконано не позивачами, та встановлено, що в тексти додаткових угод пізніше було внесено доповнення, якими істотно збільшили строк дії договору оренди землі без відома та згоди позивачів, а тому волевиявлення учасника правочину не було, а без волевиявлення сторони не можливе вчинення договору, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду
 
Черкаський апеляційний суд постановою від 18 лютого 2021 року рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року змінив, скасував його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2                         і в частині стягнення з ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на користь ОСОБА_2 судових витрат та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. 
Змінив рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,           ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо визнання недійсною додаткової угоди                  від 07 квітня 2015 року щодо кожного з позивачів, скасував його в цій частині та ухвалив нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнив частково. Визнав недійсним пункт 2 додаткових угод від 07 квітня 2015 року, укладених між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,               ОСОБА_7 , включаючи речення: «Ця угода складена на 1 сторінці                                      у 3 примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу. Ця угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін».
В іншій частині рішення суду залишив без змін.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» судовий збір у розмірі              1 920,00 грн.
 
Апеляційний суд мотивував судове рішення тим, що позовні вимоги ОСОБА_8 про визнання додаткової угоди до договору землі недійсною заявлені з тих підстав, що цю угоду він не підписував, її умови не погоджував. При цьому позивач просив скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на належну йому земельну ділянку. Доводи позивача в цій частині підтвердились висновками судової експертизи. Посилаючись на це, ОСОБА_8 вказував, що відповідач безпідставно відмовляє у поверненні використовуваної земельної ділянки, посилаючись на умови додаткової угоди до договору оренди, підписаної невстановленою особою замість позивача. При цьому у позовній заяві ОСОБА_8 не ставив питання про повернення належної йому земельної ділянки шляхом усунення перешкод у користуванні належним йому майном.
 
Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений                                      у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження                          № 14-499цс19), згідно з яким ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки вважає порушеним, є усунення перешкод                                                у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення такої ділянки, апеляційний суд дійшов висновку про відмову                                  в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 з підстав обрання ним неефективного способу захисту.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволення зазначених позовних вимог.
 
Підставою касаційного оскарження вказує те, що суд апеляційної інстанції                   в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі  № 653/1096/16-ц,                    від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 та постановах Верховного Суду               від 02 грудня 2020 року у справі № 484/592/18, від 05 серпня 2020 року у справі                  № 125/702/17, від 19 серпня 2020 року у справі № 387/970/17, від 10 березня                2021 року у справі № 704/626/17.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що оскільки оспорювана додаткова угода від 07 квітня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 07 квітня 2015 року № 94 є неукладеною, тому саме з цих підстав підлягає скасуванню державна реєстрація (записів) права оренди земельної ділянки. Тому, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації, суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про їх задоволення, проте помилився з мотивами, а тому мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити. Водночас суд першої інстанції помилково дійшов висновку в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди, що частково узгоджується з висновком суду апеляційної інстанції.
 
Разом з цим, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його вимог, апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), оскільки реєстрація не укладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю, зокрема, вищевказаною земельною ділянкою. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номера запису про інше речове право                 є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
02 червня 2021 року справа № 704/590/17 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду                   у складі Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження               у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 227/3760/19-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , третя особа - ОСОБА_11 , про визнання договору оренди недійсним.
 
Верховний Суд передаючи зазначену спрау на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вказував на необхідність відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі                                        № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), якими визначено, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення, - має універсальний характер, відповідно, такий висновок підлягає застосуванню у випадку оспорювання договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню, договорів, які підлягають державній реєстрації, договорів щодо прав, які підлягають державній реєстрації (наприклад, договір оренди земельної ділянки).
 
Отже, при застосуванні підходу, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду, про те, що ефективним способом захисту у разі встановлення, що оспорюваний договір не підписувався однією із сторін (наприклад, підпис підроблений), є негаторний позов про усунення перешкод у користуванні належним майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення майна, створюється ситуація правової невизначеності, коли констатація                                            у мотивувальній частині рішення про неукладенність договору і, як наслідок, вказівка у резолютивній частині про відмову у визнанні договору недійсним не     є підставою для скасування реєстраційних записів, які здійснено на підставі договорів, як документів, неукладеність яких констатує суд. Разом з тим, визнання договору недійсним, підробленість підпису на якому встановлена судом, забезпечить можливість як повернення речі (майна) у фактичне володіння власника шляхом застосування реституції, так і стане підставою для скасування усіх реєстраційних записів, які здійснено на підставі цього договору.
 
У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 227/3760/19-ц.
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі)                         у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження              у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року прийнято до розгляду справу № 227/3760/19-ц. 
 
Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити касаційне провадження в цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 227/3760/19-ц.
 
Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 704/590/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як правонаступника ОСОБА_7 , до Товариства                                з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», треті особи: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Елеонора Антонівна, про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації речового права за касаційною скаргою ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи                          № 227/3760/19-ц.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко    В. М. Коротун   	
 	М. Ю. Тітов