ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року м. Херсон
єдиний унікальний номер справи 653/2658/20
номер провадження 22-ц/819/1479/21

       Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.,
суддів: Орловської Н.В., 
                Приходько Л.А.,
секретар Дундич А.О.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Азовкомунсервіс" на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Делалової О.М.  зі складенням повного тексту судового рішення 07.06.2021 року в цивільній справі №653/2658/20 за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Азовкомунсервіс» про незаконне звільнення, поновлення  на  роботі,  стягнення  заробітної плати  за час вимушеного прогулу та моральної шкоди                        
ВСТАНОВИВ:
31 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, з подальшим його уточненням до Комунального підприємства «Азовкомунсервіс», в якому просив поновити його на роботі в КП «Азовкомунсервіс» на посаді інспектора муніципальної служби в цеху «Благоустрою», стягнути з КП «Азовкомунсервіс» на його користь - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 травня 2020 року до дня поновлення на роботі; моральну шкоду завдану йому, членам його сім`ї, приниженням його честі та гідності в сумі 35000 грн; допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення його на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати.
На обґрунтування заявлених вимог, зазначав, що він з 03.04.2018 року працював в КП «Азовкомунсервіс» на посаді інспектора муніципальної служби в цеху «Благоустрою». Наказом №319-К від 19.05.2020 року був звільнений з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку).
Позивач вказував, що звільнення є незаконним, оскільки він сумлінно дотримувався своїх функціональних обов`язків згідно посадової інструкції, зауважень з боку керівництва до нього не було. Вважає, що підставою звільнення стало його письмове звернення разом з іншими співробітниками до голови Генічеської міської ради Тулупова О.В. щодо вирішення питання про підвищення заробітної плати та преміювання співробітників муніципальної служби у зв`язку із збільшенням обсягу роботу. Звертає увагу на те, що згідно наказу відповідача № 128.1-к від 30 квітня 2020 року для працівників підприємства з 01.05.2020 року встановлений неповний робочий день тривалістю 4 години з понеділка по п`ятницю, в якому вказано, що робочий день починається з 8.00 години до 12.00 години, а тому 14.05.2020 року факту запізнення на роботу він не мав.
Позивач зазначав, що звільнення з роботи він переніс дуже тяжко, а саме почував себе погано, переживав часті плач та нарікання дружини про подальше існування, погіршився сон, стосунки з товаришами та сусідами, почалися нервові зриви в сторону оточуючих, оскільки не розумів підстав свого звільнення та на які кошти йому утримувати свою багатодітну сім`ю. Вважав, що неправомірними діями відповідача, йому та кожному члену його сім`ї завдано моральної шкоди, яку оцінює в 35000,00 грн з урахуванням 7000,00 на одного члена сім`ї. 
Посилаючись на викладені обставини, просив суд задовольнити його вимоги.
Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, вказуючи на те, що вперше він звернувся до суду в місячний термін, як то передбачено законом, проте у зв`язку з неможливістю сплатити судовий збір його заява була повернута. Посилаючись на неможливість сплати судового збору своєчасно, з урахуванням того, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей та звільненим з роботи просив суд визнати причини пропуску строку звернення до суду з позовом поважними.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 01 червня 2021 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ №139-к від 19.05.2020 року КП «Азовкомунсервіс» про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора муніципальної служби цеху «Благоустрою» на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора муніципальної служби цеху «Благоустрою» з 20 травня 2020 року. Стягнуто з КП «Азовкомунсервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2020 року по 01.06.2021 рік в розмірі 58571,11 грн. з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України. Стягнуто з КП «Азовкомунсервіс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. В іншій частині позову – відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць вимушеного прогулу допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі представник КП «Азовкомунсервіс» за довіреністю від 03.02.2021 року ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Неправильність рішення суду обґрунтовано неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зокрема зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав, що у травні 2020 року у позивача був скорочений робочий день у відповідності до наказу КП «Азовкомунсервіс» від 30.04.2020 року № 128.1-к «Про часткове скорочення тривалості робочого часу внаслідок карантину», оскільки згідно табелю обліку використання робочого часу за травень 2020 року позивачу нараховувалася заробітна плата за 8-годинний робочий час. Крім того вказує на те, що згідно наказу КП «Азовкомунсервіс» від 21.11.2018 року №200-к «Про винесення догани» до ОСОБА_1 застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани; відповідно до наказу від 14.05.2020 року № 136-К «Про порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової дисципліни» ОСОБА_1 попереджено про застосування до нього дисціплінарного стягнення у вигляді догани або звільнення за відмову від надання письмових пояснень щодо причин запізнення на роботу 14.05.2020 року. З врахуванням цих обставин, наказом КП «Азовкомунсервіс» від 19.05.2020 року № 139-К позивача звільнено з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України.
        ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
       В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача, Комунального підприємства «Азовкомунсервіс», ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав з підстав в ній викладених, просив скаргу задовольнити.
        ОСОБА_1 , та його представник адвокат Гринечко С.Б. з посиланням на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції доводів апеляційної скарги не визнали, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
       Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.
       Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
       Встановлено, що наказом № 78-к від 03.04.2018 року ОСОБА_1 був прийнятий в КП «Азовкомунсервіс» на посаду інспектора муніципальної служби цеху благоустрою, звідки 19.05.2020 року був звільнений на підставі
 п.3 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №139-к від 19.05.2020 року.
       Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем було застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за відсутність на робочому місці протягом 30 хв. 14.05.2020 року.
       Правилами внутрішнього трудового розпорядку КП «Азовкомунсервіс» встановлено, що робочий день починається на підприємстві о 7.30 год.
       Разом з тим, 30.04.2020 року директором КП «Азовкомунсервіс» С.Стельмаховим прийнято наказ №128.1-к «Про часткове скорочення тривалості робочого часу внаслідок карантину», відповідно до якого встановлено для працівників КП «Азовкомунсервіс» з 01.05.2020 року неповний робочий день тривалістю 4 години з понеділка по п`ятницю з 8.00 год. до 12.00 год.
       Будь-яких обмежень щодо кола працівників для яких встановлено неповний робочий день вказаний наказ не містить.
Ухвалюючи рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора муніципальної служби цеху «Блахоустрою», суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за ч.3 ст.40 КЗпП України проведено незаконно, оскільки відповідачем у наказі про звільнення позивача не наведено систематичності порушення ОСОБА_1 своїх обов`язків, а лише зазначений факт запізнення на роботу 14.05.2020 року, проте у відповідача були відсутні підстави ставити позивачу у провину запізнення, оскільки наказом №128.1 від 30.04.2020 року з 01.05.2020 року для працівників встановлений неповний робочий день тривалістю 4 години з початком робочого дня з 
8.00 год., а тому наказ №139-к від 19.05.2020 року КП №Азовкомунсервіс» про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора муніципальної служби цеху «Блахоустрою» на підставі п.3 ст.40 КЗпП України є незаконним. Рішення суду містить мотивування щодо права позивача на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.
       Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
       Таким чином для правомірного розірвання трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
       Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих систематичне невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 , як не містить і доказів того, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
       Посилання представника відповідача на наказ КП «Азовкомунсервіс» від 21.11.2018 року №200-к «Про винесення догани», відповідно до якого за неякісне виконання своїх посадових обов`язків, систематичне недотримання робочого режиму на підприємстві, систематичне запізнювання на роботу більше ніж на 15 хв. до ОСОБА_1 застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на таке.
       Відповідно до ст.151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.
       Матеріали справи не містять доказів того, що протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення відповідно до наказу №200-к від 21.11.2018 року ОСОБА_1 було піддано новому дисциплінарному стягненню, а отже в силу приписів ст.151 КЗпП України він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.
       З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 на підставі
 п.3 ст.40 КЗпП України не є правильним, що дає підстави для поновлення позивача на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого правильно визначено судом та підставно у відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодовано моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн, з врахуванням порушення трудових прав позивача.
       Поважність причин пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору відповідач не заперечував, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи.
       Враховуючи викладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права слід залишити в оскаржуваній частині без змін.
       Повний текст постанови складений 12.10.2021 року.
       Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України суд
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Азовкомунсервіс" залишити без задоволення.
       Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                               Л.В.Базіль

Судді:      Н.В. Орловська

        Л.А.Приходько