Справа №585/981/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Цвєлодуб Г. О.	
Номер провадження 33/816/357/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

26 жовтня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання – Могиленець А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 585/981/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2021, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 
визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,
       учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
       особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_3 ,
       захисника – адвоката Яковця Є. О., 
установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити строк апеляційного оскарження,  скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, оскільки суд не забезпечив її участь у розгляді справи, чим порушив її права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП, зокрема знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Підпис в протоколі їй не належить і суддя не навів у постанові докази її вини та їх аналіз, відеозапис не переглядав, свідків не допитував. Письмові показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть бути допустимими, оскільки вони не були присутніми при її спілкуванні з працівниками поліції та при оформленні протоколу, а їх письмові пояснення становлять собою абсолютно ідентичні надруковані на принтері бланку, до яких однією рукою (одним почерком) вписані прізвища свідків. Т/з вона керувала у тверезому стані і від проходження відповідного медичного огляду не відмовлялася. Строк апеляційного оскарження пропущений нею з поважних причин, оскільки про ухвалення оскаржуваної постанови вона дізналася внаслідок її виконання в частині стягнення штрафу, а саме при накладенні арешту на грошові кошти на її рахунку.
Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2021 ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн, із позбавленням права керування т/з строком 3 роки, без оплатного вилучення т/з. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.
Згідно постанови, 03.04.2021 о 02:34 в м. Ромни по вул. Монастирській ОСОБА_3 керувала автомобілем «Міцубісі», д/н НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: не реагування зіниць очей на світло, почервоніння шкіри обличчя, неадекватна поведінка. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_3 відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 ПДР.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанов судді з дня їх оголошення покликано надати потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, тому не маючи повного тексту судового рішення, ОСОБА_3 була позбавлена такої можливості.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні від 28.01.2021 в справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).
Враховуючи, що ОСОБА_3 не була присутньою під час прийняття суддею рішення, про ухвалення оскаржуваної постанови вона дізналася внаслідок її виконання в частині стягнення штрафу, а саме при накладенні арешту на грошові кошти на її рахунку, 13.07.2021 подала апеляційну скаргу, то строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
Вислухавши доводи ОСОБА_3 та її захисника Яковця Є. О., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491874 від 03.04.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що ОСОБА_3 , повторно протягом року, керувала т/з із ознаками наркотичного сп`яніння та відмовилася від проходження огляду на відповідний стан у передбаченому законом порядку, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- показаннями в апеляційному суді свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , згідно яких у їх присутності ОСОБА_3 відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку;
- копією постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.07.2020, згідно якої ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП піддана стягненню у виді штрафу в розмірі 10200 грн.
- показаннями в апеляційному суді свідка (працівника поліції) ОСОБА_6 , згідно яких 03.04.2021 під час патрулювання по радіостанції запросили допомогу, оскільки на великій швидкості їхав т/з «Міцубісі». Після зупинки т/з під керуванням ОСОБА_3 , в процесі спілкування були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим останній неодноразово пропонувалося пройти відповідний огляд у встановленому законом порядку, але вона відмовилась, після чого складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- відеозаписами, наданими працівником поліції.
Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
У зв`язку з викладеним, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є недопустимими доказами через їх зміст і автора виготовлення, так як вказані свідки надали майже ідентичні показання апеляційному суду, вказавши головне – що ОСОБА_3 керувала т/з та відмовилась проходити огляд на стан сп`яніння у їх присутності. При цьому певні суперечності між письмовими поясненнями свідків та їх показаннями в суді жодним чином не впливають на доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, так як свідки залучаються насамперед для забезпечення проведення працівником поліції огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з, у ході якого водій або проходить огляд у встановленому законом порядку, або відмовляється від нього, що і повинні засвідчити запрошені особи. Саме така відмова ОСОБА_3 і зафіксована вказаними свідками.
Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 цієї статті, зокрема за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому і поліцейським спочатку, і суддею суду першої інстанції у подальшому правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками наркотичного сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану такого сп`яніння в присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейським викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що відповідає приписам п. 2-3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». При цьому питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського (суб`єктивне припущення про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак сп`яніння), тому відповідні доводи апеляційної скарги також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають задоволенню.
Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якої були підстави вважати, що вона перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинна була пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останньої.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про допущення поліцейським порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються фактичними обставинами справи. 
Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть правопорушення (об`єктивна сторона) відмова ОСОБА_3 як особи, яка керувала т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, конкретний пункт ПДР – 2.5 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 2 ст. 130 КУпАП, інші відомості, необхідні для вирішення справи (ст. 256 КУпАП).
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення її прав через розгляд справи у її відсутність, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.
Так, справа надійшла до суду першої інстанції 08.04.2021, а судовий розгляд вперше призначений судом на 22.04.2021, однак на адресу суду повернувся конверт з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до наданої інформації з Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області, ОСОБА_3 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 . Розгляд справи був відкладений на 14.05.2021 та судову повістку направлено на адресу місця реєстрації, однак з Укрпошти до суду знову повернувся конверт з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Таким чином, ОСОБА_3 необхідно вважати такою, що була відповідно вимог ст. 277-2 КУпАП своєчасно сповіщеною у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду справи. Оскільки ОСОБА_3 в судове засідання 14.05.2021 не з`явилась і будь-якого клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надійшло, тому судом першої інстанції було здійснено розгляд даної справи у відсутності цієї особи, що допускається ст. 268 КУпАП (п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009; правовий висновок ВП ВС (постанова № 800/547/17 від 25.04.2018). При цьому апеляційний суд ураховує судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).
У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».
Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що суддя суду першої інстанції не допитала свідків, оскільки справа розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення.
Не може апеляційний суд прийняти до уваги і показання свідка ОСОБА_7 , оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не знаходилася в стані наркотичного сп`яніння, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки факт перебування чи не перебування ОСОБА_3 в такому стані встановлений не був, так як остання відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є об`єктивною стороною зовсім іншого правопорушення, а саме п. 2.5 ПДР, за невиконання якого працівниками поліції і був складений протокол.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_3 не відмовлялася від проведення огляду повністю спростовуються наведеними вище доказами, а саме поясненнями свідків та відеозаписом. 
Будь-яких доказів того, що працівники поліції здійснювали тиск/вплив на ОСОБА_3 з метою примушування її до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння як і того, що вона зверталася до відповідних органів з відповідними заявами чи скаргами з приводу неправомірних дій поліцейських матеріали справи не містять.
Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку (з дослідженими доказами в суді апеляційної інстанції) для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 282 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2021.
Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2021 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов