ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" жовтня 2021 р.                                Справа№ 910/3664/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Кропивної Л.В. 
 
за участю секретаря судового засідання: Кочурової Т.О. 
за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від                     07.10.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Київської міської ради 
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020, повний текст якого складено 24.09.2020
у справі №910/3664/19 (суддя Курдельчук І.Д.)
за позовом Київської міської ради
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Комунальник"
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрек"
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінфорд"
4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошеф"
5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, залучених: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 ,

про зобов`язання передати нерухоме майно (частини гуртожитка) до комунальної власності територіальної громади міста Києва,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
25.03.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Київської міської ради (далі - Рада, КМР) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Комунальник" (далі - ТОВ "ВК Комунальник"), товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрек" (далі -                               ТОВ "Сантрек"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінфорд" (далі - ТОВ "Клінфорд"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошеф" (далі - ТОВ "Єврошеф") і Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль" (далі - ТОВ "Євростиль") про: 
- зобов`язання ТОВ "ВК Комунальник" передати безоплатно 49,7/100 частин гуртожитку (2020,8 кв.м.) від загальної площі 4 066,1 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Червонозаводська, 7, до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Ради;
- зобов`язання ТОВ "Сантрек" передати безоплатно 7,1/100 частин гуртожитку (288,3 кв.м.) від загальної площі 4 066,1 кв.м., за адресою:  м. Київ, вул. Червонозаводська, 7, до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Ради;
- зобов`язання ТОВ "Клінфорд" передати безоплатно 8,5/100 частин гуртожитку (347 кв.м.) від загальної площі 4 066,1 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Червонозаводська, 7, до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Ради;
- зобов`язання ТОВ "Єврошеф" передати безоплатно 10,2/100 частин гуртожитку (416,5 кв.м.) від загальної площі 4 066,1 кв.м., за адресою:                    м. Київ, вул. Червонозаводська, 7, до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Ради;
- зобов`язання ТОВ "Євростиль" передати безоплатно 24,4/100 частин гуртожитку (993,5 кв.м.) від загальної площі 4 066,1 кв.м., за адресою:                     м. Київ, вул. Червонозаводська, 7, до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Ради (надалі - спірний гуртожиток, спірне майно).
Позовна заява обґрунтовується невиконанням відповідачами вимог частин 1-3   статті 14 Закону № 500-VІ   щодо передачі на безоплатній основі у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради спірного гуртожитку, та такі дії відповідачів порушують майновий інтерес мешканців спірного гуртожитку щодо приватизації кімнат.

При цьому позивач посилається на статті 47 конституції України, статті 182, 345 Цивільного кодексу України   (далі -    ЦК України), статей    1,   3,   5,   14   Закону України від 04.09.2008 № 500-VІ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"   (далі - Закон № 500-VІ).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/3664/19 у задоволені позову відмовлено повністю. 

Суд виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими. 

Зокрема, судом зазначено, що приміщення гуртожитку були набутті законно без порушення мораторію, а тому не можуть бути витребуванні безоплатно без згоди власників; редакції Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" які діяли на час вчинення правочинів купівлі-продажу спірного гуртожитку не встановлювали заборон які б слугували підставою для висновку щодо незаконності та недійсності правочинів щодо відчуження спірного гуртожитку відповідачам; дія зазначеного закону не застосовується до спірного гуртожитку; реалізувати своє право на житло відповідачі мешканцям гуртожитку не заважають, оскільки не перешкоджають їх проживанню у гуртожитку, та не здійснюють жодних дій направлених на позбавлення мешканців гуртожитку права на проживання у ньому; обставини цієї справи свідчать про відсутність законних підстав для передачі права власності на гуртожиток територіальній громаді м. Києва на безкомпенсаційній основі.

Крім того, окремою, самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог позивача до відповідачів 1,5 є те, що приміщення спірного гуртожитку перестали бути житловими, однак не являються допоміжними нежитловими приміщеннями. 

Суд відзначив, що задоволення позову у цій справі порушить "справедливий баланс" у розумінні рішень  ЄСПЛ, оскільки відповідачі позбавляються права власності на належне їм майно не отримуючи за таке відчуження жодної компенсації.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Київська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/3664/19 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги  скаржники посилаються  на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,  неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Зокрема, скаржник наголошує, що судове рішення прийнято з порушенням положень Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", оскільки закон не містить винятків для обов`язку передання нерухомого майна до комунальної власності територіальної громади, у тому числі відчужених з порушенням дії мораторію чи без такого порушення, тобто вказаний Закон застосовується до спірних правових відносин, а продаж його частин між відповідачми не звільняє обов`язку щодо його передачі у комунальну власність; договори купівлі-продажу було укладено з порушенням дії мораторію відповідно до Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"; скаржник вважає, що відповідно до названого Закону спірний гуртожиток підлягає поверненню до комунальної власності  на безоплатній основі. 
Скаржник зазначає, що обставини цієї справи свідчать про відсутність підстав стверджувати про втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, позбавлення відповідачів права власності на майно, оскільки рада діє у відповідності до діючого законодавства України. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                    скарги по суті.
Згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.10.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 поновлено Київській міській раді пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду  міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/3664/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною даною скаргою.  Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 07.12.2020 о 15:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 02.12.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 02.12.2020. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.
І ході апеляційного розгляду справи склад колегії суддів неодноразово змінювався та розгляд справи відкладався. 
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2576/21 від 29.06.2021, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О. та судді Попікової О.В., які входять до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3664/19.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Буравльов С.І., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/3664/19 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Буравльов С.І., Кропивна Л.В. Розгляд справи здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 30.06.2021 о 14:00 год. 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 розгляд справи відкладено на 19.07.2021 о 14 год. 00 хв та в подальшому було оголошено перерву до 12.08.2021. 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2021 у задоволенні заяв представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрек", Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінфорд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошеф" адвоката І.О. Мазуренка від 12.08.2021, Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Комунальник", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль" адвоката  Ю.В. Задорожного від 12.08.2021  про відвід колегії суддів від розгляду справи №910/3664/19 відмовлено. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2021 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/3664/19 на 20.09.2021 о 15 год. 30 хв. 
У судовому засіданні від 20.09.2021 оголошено перерву до 07.10.2021. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.   

Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль", Товариство з обмеженою відповідальністю "ВК Комунальник" у поданих відзивах зазначили, що оскаржене рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. 

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрек", Товариство з обмеженою відповідальністю "Клінфорд", Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврошеф" у відзиві  також просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення - без змін. 

Інші учасники справи не скористалися  своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України    та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України    не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.   

Треті особи просили апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржене рішення скасувати та позов у цій справі задовольнити. 

Явка представників сторін.
В судове засідання від 07.10.2021 з`явився представник позивача, відповідачів та третіх осіб: ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_29 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,     ОСОБА_32 , ОСОБА_25 , ОСОБА_3 , ОСОБА_52 , ОСОБА_40 , ОСОБА_53 , ОСОБА_34 , ОСОБА_54 .
Інші треті особи до судового засідання не з`явилися. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлені у відповідності до ст.   120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 07.10.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України    та ч. 1 ст. 74 ГПК України     визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Наказом Фонду державного майна України від 31.01.1994 № 4-АТ затверджено план приватизації державного майна, що знаходиться у складі майна Київського заводу верстатів-автоматів та Київського державного підприємства по виготовленню товарів народного споживання у складі цілісного майнового комплексу та створено Акціонерне товариство відкритого типу "Веркон".

Гуртожиток за адресою: м. Київ, вул. Червонозаводська, буд. 7 було побудовано за державні кошти і він перебував у господарському віданні Київського державного заводу верстатів - автоматів. У 1996 році Київський державний завод верстатів - автоматів було приватизовано, а на основі майна заводу утворено ВАТ "Веркон". Під час проведення приватизаційних процедур до статутного фонду ВАТ "Веркон" увійшло, зокрема, і приміщення гуртожитку по вул. Червонозаводській, 7, яке було передано по акту передачі-прийому майна від 05.03.1996 під інвентаризаційним № 6ЖК як цілісна будівля. В процесі приватизації по зивачем Фондом державного майна України передано відповідачу спірний гуртожиток у власність. 

Так, 05.03.1996 складено акт передачі-прийому майна відкритого акціонерного товариства "Веркон" відповідно до якого засновник - ФДМУ, передав у власність ВАТ "Веркон" майно загальною вартістю                   32819535000 крб. 

На підставі договорів купівлі - продажу нерухомого майна укладених між ВАТ "Веркон" та ТОВ "Євростиль" (Відповідач 5), ТОВ "ВК Комунальник" (Відповідач 1) право власності на приміщення у спірному гуртожитку перейшли до Відповідачів 1 та 5, зокрема:
- Відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 28.03.2007, укладеного між ВАТ "Веркон" та ТОВ "Євростиль", останньому перейшли у приватну власність нежилі приміщення І поверху (в літ. А), загальна площа приміщень, які відчужуються складає 807,90 кв.м. та становить 20/100 частин від гуртожитку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Червонозаводська, 7. Право приватної власності ТОВ "Євростиль" на нежилі приміщення І поверху (в літ. А) було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10.04.2007 , реєстраційне посвідчення № 038348.
- Відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2007, укладеного між ВАТ "Веркон" та ТОВ "Євростиль", останньому перейшли у приватну власність нежилі приміщення II поверху (в літ. А), загальна площа приміщень, які відчужуються складає 812,60 кв.м. та становить 20/100 частин від гуртожитку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Червонозаводська, 7. Право приватної власності ТОВ "Євростиль" на нежилі приміщення II поверху (в літ. А) зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 16.10.2007, реєстраційне  посвідчення №5.
- Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2009, укладеного між ВАТ "ВЕРКОН" та ТОВ "ВК "Комунальник", останньому перейшли у приватну власність приміщення III, IV та V поверхів гуртожитку (в літ. А), загальна площа приміщень, які відчужуються складає 2445,60 кв.м. та становить 60/100 частин від спірного гуртожитку. Право приватної власності ТОВ "ВК "Комунальник" на приміщення III, IV та V поверхів гуртожитку (в літ. А) зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 17.09.2009, реєстраційне посвідчення № 006641.

Надалі, частину належних Відповідачу-1 приміщень у спірному гуртожитку за договорами купівлі-продажу нерухомого майна було відчужено на користь відповідачів 2, 3, 4, зокрема:
- 30.01.2017  між ТОВ "ВК КОМУНАЛЬНИК" та ТОВ "САНТРЕК" було укладено договори купівлі-продажу, номери записів про право власності               № 18774842, 18774847, 18774637, 18774677, 18774717, 18774786, 18774831, 18774750, 18774810, 18774824 від 30.01,2017 у Державному реєстрі прав, відповідно до яких у власність останнього перейшли житлові приміщення загальною площею 288,3 кв.м., що складає 7,1/100 частин від гуртожитку загальною площею 4066,1 кв.м.
- 30.01.2017 між ТОВ "ВК КОМУНАЛЬНИК" та ТОВ "КЛІНФОРД" було укладено договори купівлі-продажу, номери записів про право власності 18773792, 18773217, 18773560, 18773377, 18773012, 18773983, 18772323, 18770639, 18772815, 18769316, 18771927, 18767279 від 30.01.2017 у Державному реєстрі прав, відповідно до яких у власність останнього перейшли житлові приміщення загальною площею 347 кв.м., що складає 8,5/100 частин від гуртожитку загальною площею 4066,1 кв.м.
- 30.01.2017 між ТОВ "ВК КОМУНАЛЬНИК" та ТОВ "ЄВРОШЕФ" було укладено договори купівлі-продажу, номери записів про право власності 18774339, 18774438, 18774232, 18774286, 18774587, 18774193, 18774091, 18774402 від 30.01.2017 у Державному реєстрі прав, відповідно до яких у власність останнього перейшли житлові приміщення загальною площею 416,5 кв.м. що складає 10,2/100 частин від гуртожитку загальною площею 4066,1 кв.м.

Також, ТОВ "Євростиль" (Відповідач 5) на користь ТОВ "ВК КОМУНАЛЬНИК" (Відповідач 1), 19.12.2016 та 20.12.2016 було відчужено нежитлові приміщення загальною площею 627 кв.м., що складає 15,4/100 частин гуртожитку загальною площею 4 066,1 кв.м.

Отже, станом на час звернення позивача до суду із позовом у даній справі, приміщення гуртожитку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Червонозаводська, 7, перебувають на праві приватної власності у відповідачів 1, 2, 3, 4 та 5 у визначених частках. Зазначене також вбачається з інформації (відомостей) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

26.06.2018 Київською міською радою було прийнято рішення                          № 1021/5085 "Про надання згоди на безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств".
Згідно з вказаним рішенням Київська міська рада, відповідно до                   статті 329 Цивільного кодексу України   (далі -   ЦК України), частини 2   статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні",   Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", вирішила:
(1) Надати згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були відчужені, згідно з додатком до цього рішення.
(2) Виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) в десятиденний строк із дня прийняття цього рішення направити звернення до власників гуртожитків, визначених у додатку до цього рішення, щодо надання їхньої згоди на передачу таких гуртожитків до комунальної власності територіальної громади міста Києва на безоплатній основі.
(3) Доручити виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації):
- у разі отримання відмови або ненадання власниками гуртожитків відповіді у місячний строк з дати отримання звернення, що було направлено згідно з пунктом 2 цього рішення, у тридцятиденний строк з дати настання вказаних подій звернутися до суду з позовом про передачу таких гуртожитків до комунальної власності територіальної громади міста Києва на безоплатній основі;
- у разі задоволення позову про передачу гуртожитків, визначених у додатку до цього рішення, до комунальної власності територіальної громади міста Києва на безоплатній основі здійснити організаційно-правові заходи щодо виконання рішення суду та прийняття такого майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
(4) Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію Київської міської ради з питань власності.
У пункті 2 додатку № 1 до рішення Київської міської ради від 26.06.2018 №      1021/5085 "Гуртожитки, що включені до статутних капіталів товариств, у тому числі ті, що в подальшому були відчужені, та які безоплатно передаються до комунальної власності територіальної громади міста Києва" зазначено: "гуртожиток, м. Київ, вул. Червонозаводська, 7 (що раніше був включений до статного капіталу ВАТ "Веркон")".
Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.03.2012 №174 "Про затвердження Реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Святошинському районі міста Києва", затверджено реєстр житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Святошинському районі міста Києва, яким, зокрема, внесено гуртожиток по вул. Червонозаводська, 7.

Листами від 30.07.2018  №003-1464, від 13.08.2018 року № 003-1553 та від 21.11.2018 року № 003-2155 "Про передачу гуртожитку" виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) повідомив власників гуртожитку про прийняте Київською міською радою рішення від 26.06.2018 №      1021/5085 та просив розглянути питання безоплатної передачі гуртожитку на вул. Червонозаводській, буд. 7 в м. Києві до комунальної власності територіальної громади міста Києва та повідомити Київську міську державну адміністрацію про прийняте рішення у визначені законодавством терміни.

У відповідь на листи виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації):
- відповідач 1 листом від 04.09.2018 №21 відповів, що зазначене рішення прийняте стосовно гуртожитків включених до статутних капіталів;
- відповідач - 2 від 14.09.2018  повідомив, що не володіє житловими приміщеннями які можуть бути приватизованими відповідно до Закону України "Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків";
- відповідач - 3 листом від 10.09.2018  №18 зазначив, що не володіє гуртожитком на мешканців якого розповсюджується дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків";
- відповідач - 4 у листі від 11.09.2018 №8 зазначив, що дія Закону не поширюється на товариство. 

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначив, що на його думку вищевказані відповіді відповідачів свідчать про те, що останні фактично не заперечили щодо безоплатної передачі спірного майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва, проте і згоди також не надано. 

   Оскільки сторони не змогли досягти згоди щодо вирішення питання про передачу спірного гуртожитку до комунальної власності, Київська міська рада звернулася до суду.

Також позивач наголосив, що спірний гуртожиток - це об`єкт державного житлового фонду, який не підлягав приватизації у складі цілісних майнових комплексів державних підприємств, в тому числі шляхом його передачі до статутного фонду ВАТ "Веркон".  Приміщення гуртожитку всупереч вимогам Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" та дії мораторію були передані у власність відповідача 1 та 2, а в подальшому були відчужені на користь відповідачів 2,3,4, що було прямо заборонено. Оскільки ВАТ "Веркон" набув у власність приміщення гуртожитку в порушення мораторію, тому гуртожиток має бути безоплатно переданий до комунальної власності територіальної громади міста Києва належне йому майно гуртожитку. 

Також, позивач посилається на підпункт б) пункту 1 частини 3 ст. 14 Закону, який передбачає, що гуртожитки включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів: б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду.

За вказаних підстав, позивач просить суд зобов`язати відповідачів 1-5 передати безоплатно належні їм частини спірного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Відповідачі проти задоволення позову та безоплатної передачі належних їм частин гуртожитку заперечують, посилаючись на те, що право приватної власності на спірний гуртожиток ними набуто на законних підставах, за відплатними правочинами, із дотриманням норм чинного на час вчинення правочину законодавства. Зазначають, що право приватної власності є непорушним. При цьому, згоди на безоплатну передачу належних їм частин спірного гуртожитку останні не надавали. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Спір у справі стосується передачі у комунальну власність приміщень гуртожитку на безоплатній основі, право власності на які зареєстровано за відповідачами.

Підставою позовних вимог, на думку міської ради, є недосягнення між позивачем та відповідачами згоди щодо вирішення питання про передачу спірного гуртожитку до комунальної власності.
Особливості забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених   законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до   закону, врегульовано    Законом України від 04.09.2008 № 500-VІ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"   (далі - Закон № 500-VІ).
Відповідно до частин 1 та 4 статті 1 Закону № 500-VІ   сфера дії цього   Закону   поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим   Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. 
Дія цього Закону    не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).
Гуртожитки, включені до статутних капіталів, - це гуртожитки, збудовані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти (у тому числі за кошти державних і колективних підприємств та організацій), що були включені до статутних капіталів (фондів) господарських товариств та інших організацій, створених у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств (організацій), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передбачений законом (пункт       2 статті   11   Закону № 500-VІ).
За змістом пункту 4 частини 1   статті 3 Закону № 500-VІ   забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього   Закону, здійснюється з дотриманням такого підходу:      гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передаються у власність територіальних громад відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 2   статті 4 Закону № 500-VІ    передбачено, що мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього   Закону   (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим   Законом   та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього   Закону.
Згідно з пунктом 4 частини 1   статті 5 Закону № 500-VІ передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування.
Відповідно до частин 1, 3    статті 14 Закону № 500-VІ   гуртожитки (як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини), на які поширюється дія цього Закону, передаються у власність відповідних територіальних громад згідно з цим   Законом   у порядку та строки, визначені затвердженою   законом   Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього      Закону   в один із таких способів: 1) на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду; 2) на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) на договірних засадах з виплатою компенсації у розмірі, визначеному відповідно до частини 4 цієї статті, - за рішенням власника гуртожитку та рішенням відповідної місцевої ради; б)    відповідно до   ЦК України з урахуванням особливостей, визначених цим   Законом, у розмірі, меншому за розмір, визначений відповідно до частини 4 цієї статті, - за рішенням суду за позовом місцевої ради; 3) на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини 4 цієї статті, гуртожитки передаються: а) за згодою місцевої ради - за рішенням відповідної місцевої ради за поданням власника гуртожитку; б) без згоди місцевої ради - за рішенням суду за позовом власника гуртожитку.
Таким чином, національним законодавством визначено процедуру, яка допускає не тільки безоплатну передачу, але й різні варіанти оплатної передачі гуртожитків у комунальну власність відповідної територіальної громади.
Відповідно до пункту 19 частини 1   статті 18 Закону № 500-VІ   органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього   Закону, звертаються до суду з позовом про примусову передачу гуртожитків у належному стані у власність територіальної громади відповідно до цього   Закону   у разі відмови власника гуртожитку добровільно здійснити передачу гуртожитку згідно з пунктом 3 частини 3   статті 14 цього Закону.
Ураховуючи наявне у справі листування сторін, суд зазначає, що сторони не досягли згоди щодо передачі спірного гуртожитку до комунальної власності, оскільки  відповідачі не вчинили дій на пропозицію ради щодо передачі майна у комунальну власність територіальної громади міста Києва, що зумовило подання Міськрадою позову у цій справі.
          Оскільки відповідачі не вчиняють дій щодо передачі спірного гуртожитку в комунальну власність територіальної громади м. Києва, суд  вважає правомірним звернення позивача, як представницького органу цієї громади до суду за захистом порушених прав, враховуючи статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
          
          Отже, колегія суддів враховує прийняття міськрадою рішення від 26.06.2018 № 1021/5085 "Про надання згоди на безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств", яким було надано згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Києва належного відповідачам на праві власності спірного гуртожитку, позаяк дотримання органом місцевого самоврядування передбаченого    законом   порядку передачі гуртожитків, зокрема у частині прийняття рішень з питань включення гуртожитку до відповідних програм чи на підтвердження відповідного волевиявлення міської ради щодо передачі гуртожитку до комунальної власності із визначенням способу такої передачі (безоплатного, з частковою або повною компенсацією) є необхідною передумовою для примусової передачі гуртожитків у власність територіальних громад у судовому порядку. (Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №      904/10435/17).
Дійсно,   стаття 41 Конституції передбачає можливість примусового відчуження об`єктів права приватної власності лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених   законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
У той же час   стаття       47 Конституції       гарантує кожному право на житло та створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, а також надання державою та органами місцевого самоврядування житла громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатно або за доступну для них плату.
З наведеного випливає, що держава може приймати закони, які передбачають примусове відчуження права власності з мотивів суспільної необхідності, однією з яких є      відсутність створення державою умов для забезпечення громадянам, які потребують соціального захисту, отримання житла безоплатно або за доступну для них ціну. Відтак примусова передача за рішенням суду у комунальну власність гуртожитку, який є власністю юридичної особи, для забезпечення конституційних гарантій (прав) соціально незахищених громадян України на житло, здійснена з дотриманням визначеної законом процедури і не може визнаватися порушенням    Конституції, оскільки нею допускається можливість позбавлення власника належного йому майна для забезпечення суспільних потреб. (Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 904/10435/17, від 29.07.2019 у справі № 927/224/18, від 07.07.2020 у справі №927/513/19).
Прийняття судом рішення щодо передачі у комунальну власність приміщень гуртожитку, право власності на які зареєстровано за відповідачами, повинно відбуватися на підставі національного законодавства та з урахуванням загальновизнаних міжнародних стандартів прав людини, зокрема, статті 1 Першого протоколу Конвенції.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, позбавлення особи права власності на майно.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (зокрема рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє необґрунтовані доводи відповідачів про те, що: 1) наслідком передачі гуртожитку Київській міськраді стане позбавлення відповідачів права власності, що становить "втручання" та "позбавлення власності" у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції; 2) положення підпункту "б" пункту 1 частини 3 статті 14 Закону № 500-VІ про те, що гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону без згоди власника гуртожитку за рішенням суду, суперечать нормам   статті 41 Конституції   та   статті 321 ЦК України.
Відтак, суд зауважує, що передача спірного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Києва зумовлена саме забезпеченням реалізації конституційного права мешканців гуртожитку на житло, зокрема шляхом приватизації займаних кімнат, тому припинення права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна не порушує   Конституції, Конвенції та принципу мирного володіння майном зважаючи на дотримання принципу "пропорційності", а саме справедливого балансу між загальними інтересами держави (суспільства) та вимогами захисту основоположних прав особи - власника.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів  передати спірний гуртожиток до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. 
Позивач серед підстав позову також зазначив те, що приватизація спірного гуртожитку відбулася із порушенням вимог діючого законодавства на момент здійснення приватизації. 
Відповідачі заперечували щодо зазначених доводів, при цьому наголошували, що законність приватизації була предметом розгляду у господарській справі №40/70-36/414. 
   Так, судовим рішенням у справі №40/70-36/414, яке залишено без змін  постановою Вищого господарського суду від 26.05.2011, за позовом Фонду державного майна України до Відкритого акціонерного товариства «Веркон» за участі третіх осіб та прокуратури, про визнання права власності та вилучення з незаконного володіння майна, а саме спірного гуртожитку, відмовлено у задоволенні позову з підстав відсутності порушень під час здійснення приватизації гуртожитку. 

          Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, колегія суддів зазначає, що спірний гуртожиток, не зважаючи на обставини його передачі у приватну власніть, підпадає під дію Закону  № 500-VІ відповідно до частин 1 та 4   статті 1 Закону № 500-VІ.  Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що законність рішення Київської міськради від 26.06.2018 № 1021/5085, згідно з додатком № 1 до якого спірний гуртожиток включено до переліку гуртожитків, підлягаючих безоплатній передачі у власність територіальної громади м. Києва оскаржувалася у встановленому    законом    порядку. Зокрема, постановою Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №910/1664/19 постанову Північного апеляційного господарського суду від   29 січня 2020 року у справі №      910/1664/19, якою рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові - залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи відповідачів щодо неможливості передачі спірного гуртожитку у власність територіальної громади за відсутності Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2019 - 2021 роки, затвердженої Законом, з наступних підстав. 

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що концепцію Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад відображено у    Законі України "Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки", схвалено розпорядженнями Кабінету Міністрів України, зокрема, від 13.01.2010 № 83-р, вона не втратила чинності та передбачала можливість передачі гуртожитків шляхом поєднання зусиль центральних і місцевих органів влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, у власності чи у господарському віданні яких перебувають гуртожитки, з урахуванням складення графіка передачі гуртожитків, які є об`єктами права державної власності, та визначення орієнтовних строків передачі гуртожитків, що не є об`єктами права державної власності та увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, утворених у процесі приватизації чи корпоратизації.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №      910/12214/18, від 15.09.2021 у справі №      908/633/20, від 21.01.2020 у справі №910/12214/18.
За практико Верховного Суду, а також виходячи із суті цього спору підлягають доведенню обставини набуття права власності на гуртожиток; незгода/згода власника майна; спосіб отримання майна, наявність мешканців, на яких поширюється дія закону; тощо.
Суд першої інстанції у розгляді цього спору не врахував цих обставин у повному обсязі. Належними та допустимими доказами підтверджується, що спірний гуртожиток належить до об`єктів, які підпадають під дію                Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків". У межах цієї справи наявне діюче рішення ради про передачу гуртожитку у комунальну власність. У гуртожитку є мешканці, які прописані та проживають у ньому і з метою дотримання прав яких державою прийнято зазначений закон та заявлено відповідний позов. 
Щодо висновку суду першої інстанції про те, що окремою, самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог позивача до відповідачів є те, що приміщення спірного гуртожитку перестали бути житловими, і не являються допоміжними нежитловими приміщеннями, колегія суддів зауважує наступне. 
По-перше, спірна будівля отримала статус гуртожитку з моменту його створення і відповідно до теперішнього часу не подано доказів того, що статус «гуртожиток» у передбаченому законом порядку було скасовано. Гуртожиток є цільним, неподільним об`єктом. Відповідно до статті 1-1 Закону № 500-VІ житловий комплекс гуртожитку це - гуртожиток як цілісний об`єкт нерухомого майна (будівля гуртожитку та/або його частини, його мережі, відведена під ним земельна ділянка, його прибудинкова територія та розташовані на ній будівлі і споруди, необхідні для утримання та обслуговування гуртожитку за прямим цільовим призначенням - для проживання мешканців). 
Переведення частин його приміщень у нежитлові не скасовує правовий статус цього об`єкту, як «гуртожиток» і не відміняє дію Закону № 500-VІ. 
Відповідно до    статті 1-1 Закону № 500-VІ допоміжні приміщення у гуртожитку - приміщення у гуртожитку, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку як житлового комплексу та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). 
З огляду на це, заслуговують на увагу доводи третіх осіб (мешканців гуртожитку), що переведення частини приміщень у нежитлові, мешканці гуртожитку позбавленні права користуватися, як усім гуртожитком (житловим комплексом), так і допоміжними приміщеннями, в тому числі для побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб  мешканців. 
Відповідно до  п. 3  розділу VIII Прикіневих положень Закону №500-VІ діяв мораторій на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як об`єктів нерухомого майна, житлових комплексів та/або їх частин, їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна, а також відповідних земельних ділянок та їх прибудинкових територій на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що угоди купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до яких ВАТ "Веркон" відчужив нерухоме майно ТОВ «ВК Комунальник» та ТОВ "Євростиль", а також яке в подальшому було відчужене ТОВ "ВК КОМУНАЛЬНИК" іншим відповідачам, продало спірне майно під час дії мораторію, передбаченого Законом № 500-VІ. 
На підставі викладеного колегія суддів вважає обґрунтованим позов в частині передачі гуртожитку до комунальної власності. 
Отже, звернення позивача      до суду за захистом порушених прав шляхом примусової передачі спірної будівлі до комунальної власності узгоджується з положеннями законодавства.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що примусова передача за рішенням суду у комунальну власність гуртожитку, який є власністю юридичної особи, для забезпечення конституційних гарантій права на житло соціально незахищеним громадянам України, здійснена з дотримання визначеної законом процедури, не може визнаватися порушенням         Конституції України, зокрема ст. 41, положень ст. 321 Цивільного кодексу України, оскільки така можливість позбавлення власника майна для забезпечення суспільних потреб гарантується вищезазначеними статтями      Конституції України.
У цьому зв`язку суд також враховує    правову позицію наведену у постанові Верховного Суду від 06.09.2018 у справі №904/10435/17.
Оскільки передача спірного гуртожитку до комунальної власності обумовлена забезпеченням реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитку, зокрема, шляхом приватизації займаних кімнат, апеляційний господарський суд зауважує, що припинення права власності відповідачів на об`єкт нерухомого майна не порушує      Конституції України,      Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод      та принципу мирного володіння майном, з огляду на дотримання справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи - власника (власників).
Таким чином, доводи відповідачів щодо неправомірного втручання та порушення їх права власності з посиланням на статті 1 Протоколу 1                  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       відхиляються судом, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що національні органи мають широкі межі розсуду при визначенні того, що є "в інтересах суспільства". Цілком прийнятним є те, що законодавець користується більшими можливостями для здійснення соціально-економічної політики, і Суд поважає підхід законодавця до проблеми вимог, пов`язаних з "інтересами суспільства" (справа "Прессос Компанія Нав`єра С. А." та інші проти Бельгії, рішення від 20.11.1995, Series A No. 332); втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. 

Висновки суду першої інстанції про те, що позивач не володів достовірною інформацією про повний перелік мешканців спірного гуртожитку в чиїх інтересах позивач звернувся до суду суперечать обставинам справи. До матеріалів справи залучено належні докази щодо осіб, які зареєстровані та проживають у спірному гуртожитку. 
Щодо позовних вимог про безоплатну передачу спірного майна до комунальної власності колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Колегія суддів вважає, що вирішення питання компесанції має важливе значення. Закон № 500-VІ слід розглядати у логічному зв`язку із вимогами Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з метою дотриманя пропорційності втручання у право мирного володіння майном, а також дотриманням балансу інтесересів сторін. 

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, 
зокрема у справі "Атіма Лімітед" проти України" рішення від 20.05.2021.

Позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та відсутність будь-якого відшкодування                      може бути виправданою відповідно до пункту 1 статті 1 Протоколу лише за виключних обставин (справа "Україна-Тюмень" проти України,                             рішення від 22.11.2007, «Максименко та Герасименко проти України»,   «Фонд   «Батьківська турбота»   проти України»,   «Кривенький проти України»).
Як було зазначено вище, Закон №500-VІ визначає різні способи  передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зокрема, за змістом частини 3   статті 14  Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"   гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього    Закону   в один із таких способів:  1) на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються; 2) на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються; 3)  на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті. 
Суд зазначає, що рішення ради про передачу спірного гуртожитку саме на безоплатній основі жодним чином не вмотивоване. Рішення  не містить висновків про те, чому незважаючи на оплатне отримання відповідачами у власність частин  гуртожитку, радою не обрано способи, що передбачають частково-компенсаційну або компенсаційну основу передачі гуртожитку, як це визначено Законом  №500-VІ. В свою чергу, відповідно до наявного у справі листування сторін власники також не зазначили своїх пропозицій щодо розміру компенсації. 
Метою прийняття Закону №500-VІ є забезпечення житлових прав громадян на приватизацію майна. Закон № 500-VІ був прийнятий 04.09.2008 і, починаючи з цього часу, майже тринадцять років мешканці гуртожитку були позбавлені можливості реалізувати свої житлові права у зв`язку із бездіяльністю ради. 
В той же час, невжиття радою та власниками гуртожитку передбачених законом заходів щодо договірних засад компенсації не повинно впливати на передачу гуртожитку в комунальну власність і житлові права мешканців.                  А питання щодо компенсації сторони не позбавленні права вирішити окремо в договірному порядку, а при наявності спору в судовому, що регламентовано          ст. 14 Закону №500-VІ. Перешкод для вирішення питання компенсації колегія суддів не вбачає. 
Таким чином, зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що звернення позивача      до суду за захистом порушених прав шляхом примусової передачі спірної будівлі до комунальної власності є обґрунтованим та законним, в той же час в частині вимог щодо безоплатної передачі слід відмовити. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1   ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної                       справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про  часткове задоволення позовних вимог. 

Судові витрати.
Тож, судом апеляційної інстанції за результатами прийняття постанови, якою скасовано рішення та прийнято нове, здійснюється новий розподіл судових витрат, і у зв`язку із частковим задоволенням позову судові витрати пов`язані з розглядом справи були покладені відповідно до   ст. 129 ГПК України    на відповідачів. 

         Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/3664/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, виклавши резолютивну частину у наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Передати з власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Комунальник" (ідентифікаційний код 2458354903062, м. Київ, вул. Червонозаводська, 7) до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради 49,7/100 частин гуртожитка (2020,8 кв.м) від загальної площі 4066,1 кв.м. в м. Київ по вул. Червонозаводська, 7. 

Передати з власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрек" (ідентифікаційний код 37163822, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради 7,1/100 частин гуртожитка (288,3кв.м) від загальної площі 4066,1 кв.м. в м. Київ по вул. Червонозаводська, 7. 

Передати з власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінфорд" (ідентифікаційний код 25641898, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради 8,5/100 частин гуртожитка (347кв.м) від загальної площі 4066,1 кв.м. в м. Київ по вул. Червонозаводська, 7.

Передати з власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошеф" (ідентифікаційний код 24581102, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради 10,2/100 частин гуртожитка (416,5кв.м) від загальної площі 4066,1 кв.м. в м. Київ по вул. Червонозаводська, 7. 

Передати з власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль" (ідентифікаційний код 22968736, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради 24,4/100 частин гуртожитка (993,5 кв.м) від загальної площі 4066,1 кв.м. в м. Київ по вул. Червонозаводська, 7. 

          В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Комунальник" (ідентифікаційний код 2458354903062, м. Київ, вул. Червонозаводська, 7) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 1921,00 грн судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрек" (ідентифікаційний код 37163822, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 1921,00 грн судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінфорд" (ідентифікаційний код 25641898, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 1921,00 грн судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошеф" (ідентифікаційний код 24581102, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 1921,00 грн судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль" (ідентифікаційний код 22968736, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 1921,00 грн судового збору».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК Комунальник" (ідентифікаційний код 2458354903062, м. Київ, вул. Червонозаводська, 7) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код 22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 2881,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантрек" (ідентифікаційний код 37163822, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 2881,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінфорд" (ідентифікаційний код 25641898, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 2881,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошеф" (ідентифікаційний код 24581102, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 2881,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль" (ідентифікаційний код 22968736, 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67) на користь Київської міської ради (ідентифікаційний код22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 2881,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

           4. Господарському суду міста Києва видати відповідні накази. 

5. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови суду складено та підписано - 27.10.2021.

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                Л.В. Кропивна