ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14940/19                                                       Головуючий у І інстанції –  Кармазін О.А.,
                                                                                                                    Суддя-доповідач – Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                            Губської Л.В., 
          суддів:                                                                                Епель О.В., Карпушової О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства Оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом, в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначені одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , викладене у протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 № 31 та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 передбачену ст. 13 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби у розмірі 750-кратному прожитковому мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснювалися виплата.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їх син ОСОБА_3 загинув у зоні проведення АТО під час несення військової служби, причиною смерті стало наскрізне, вогнепальне, кульове поранення грудної клітини, що підтверджується висновком експерта №355 від 16.11.2017 Костянтинівського відділення СМЕ Донецького обласного бюро СМЕ та відповідно до витягу з протоколу №855 від 04.04.2019 засідання Центральної військово-лікарської комісії поранення та причина смерті пов`язані з проходженням військової служби. Проте відповідач всупереч викладеного прийняв рішення про відмову у призначені та виплаті членам сім`ї загиблого одноразової грошової допомоги.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи встановлені судом обставини та в силу вимог ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», його дія в частині положень ст. 16 (відносно виплати одноразової грошової допомоги), не поширюється на позивачів та, враховуючи приписи ч. 1 ст. 16-4 цього Закону (відносно випадків, коли допомога не виплачується якщо загибель (смерть) є наслідком   вчинення військовослужбовцем дій у стані алкогольного сп`яніння), тобто відсутні підстави для висновку про протиправність спірного рішення, оскільки воно прийнято з урахуванням всіх обставин, які мали значення для прийняття оскаржуваного рішення, а також на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені законами України, що зазначені вище.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким їх адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що старший солдат ОСОБА_3 , 1984 р.н., був призваний на військову службу Старокостянтинівським РВК Хмельницької області 29.01.2016.
Смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проходження військової служби.
У жовтні 2018 року позивачі звернулись із заявами до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в яких  просили вирішити питання про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченою ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в порядку та на умовах, визначених Порядком призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані (або перевірочні) на спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Рішенням від 31.05.2019 № 69, розглянувши подані позивачами документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначені одноразової грошової допомоги батьку, матері та сину загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), смерть якого настала внаслідок нещасного випади пов`язаного з проходженням військової служби.
Спірне рішення обґрунтовано тим, що відповідно до акту розслідування нещасного випадку командира військової частин НОМЕР_1 від листопада 2017 року та наказу командира цієї військової частини від 16.11.2017 №907/кп ОСОБА_3 під час проведення робіт вживав алкогольні напої, після чого самовільно залишив район розташування та вибув у сусідній населений пункт для придбання спиртних напоїв. Смерть настала від випадкового пострілу солдата ОСОБА_5 , коли ОСОБА_3 прибув на спостережний пост району зосередження військової частини. ОСОБА_5 ніс чергування (в нетверезому стані) на спостережному посту і йому здалося, що ОСОБА_6 навів на нього зброю. Згідно з висновком експерта Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи від 17.11.2017 № 355 в крові загиблого виявлено етиловий спирт у кількості 3,64%. Згідно зі ст. 164 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомог не здійснюються, якщо загибель (смерть), військовослужбовця, є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушень розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані є адміністративним правопорушенням. Ураховуючи, що нещасний випадок стався під час виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння, підстав для призначення допомоги немає.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивачі звернулись з даним адміністративним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII (тут і надалі у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Приписи ч. ч. 6, 9 ст. 163 Закону № 2011-XII визначають, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Між тим, відповідно до положень ст. 164 Закону № 2011-XII, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: 
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; 
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; 
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); 
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
На виконання вимог Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок № 975), згідно пункту 4 якого, одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала:
1) під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
2) у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;
3) під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві військовослужбовцем строкової служби, військовозобов`язаним та резервістом, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.
Пунктом 19 Порядку № 975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком, крім іншого: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.
Під  час розгляду судом першої інстанції справи було вставлено, що в довідці командира в/ч НОМЕР_1 від 02.02.2018 №140 про обставини смерті ОСОБА_3 , зазначено: «...Поранення отримане під час виконання дій, що не входять до обов`язків військової служби та пов`язані із вчиненням ним дій у стані алкогольного сп`яніння ... «Відповідно до наказу командира вч НОМЕР_2 від 16.11.2017 про призначення службового розслідування: «..солдат ОСОБА_3 ..самовільно залишили район розташування..».  Відповідно до акту службового розслідування командира в/ч НОМЕР_1 . зазначено: «...Причинами та умовами поранення, яке призвело до смерті солдата ОСОБА_3 на території., військової частини НОМЕР_1 в районі відведення, є особиста недисциплінованість старшого солдата ОСОБА_3 та відсутність дієвого контролю за підлеглим особовим складом з боку посадових осіб танковою батальйону військової частини НОМЕР_1 .. Вина старшого солдата ОСОБА_3 ….. полягає у порушенні вимог ст. 11, 13 статуту внутрішньої служби Збройних Сил України »
Дані обставини були підтвердженні та встановлені в акті службового розслідування за фактом смерті солдата ОСОБА_3 внаслідок вогнепального поранення. Як зазначено в акті службового розслідування, даний випадок став можливим внаслідок особистої недисциплінованості військовослужбовців та порушення ними виконання розпорядку дня, відсутності чіткої організації служби військ в підрозділі, відсутності дієвого контролю за підлеглим особовим складом. Вина старшого солдата ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_5 , молодшого сержанта ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_8 полягає у порушенні вимог ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено обов`язки військовослужбовців, зокрема: бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України. 
Відповідно до ст. 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 17.11.2020 № 355 (Костянтинівське відділення судово-медичної експертизи) при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_3 , причиною смерті ОСОБА_3 стало наскрізне, вогнепальну, кульове поранення грудної клітини супроводжувалося пошкодженням правої легені і 9го ребра праворуч, ускладнене розвитком гострої крововтрати і правостороннього гематоракса. При судово-токсикологічному дослідженні крові від його трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 3,64%, що відносно живої людини можна розцінювати як важка алкогольна інтоксикація.
У даному випадку, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що події, які призвели до загибелі ОСОБА_3 , пов`язані між собою та є наслідком власної поведінки (волі, дій) ОСОБА_3 , які за своєю сукупністю виключають можливість призначення позивачам одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_3 без дозволу командира самовільно залишив територію розташування базового табору танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 та місця виконання доручених робіт, надалі прибув до іншого населеного пункту з метою придбання алкогольних напоїв, вживання яких за місцем виконання робіт та надалі – поза місцем розташування базового табору призвело його до стану важкої алкогольної інтоксикації, що, у сукупністю із його подальшими діями біля КПП, і призвело до його загибелі. Сукупність вказаних подій та дій, вчинених ОСОБА_3 призвели до загибелі та свідчить про порушення службового обов`язку та відповідно, не відповідає значенню безпосереднього виконання обов`язку військової служби.
Відтак, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для висновку про протиправність спірного рішення, оскільки воно прийнято з урахуванням всіх обставин, які мали значення для його прийняття, а також на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законами України.
В апеляційній скарзі позивачі посилаються на практику Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №813/2017/17, від 12.11.2020 у справі 186/1129/16-а та від 11.04.2018 у справі №802/1869/17-а.
Проте, колегія суддів зазначає, що обставини даної справи не є співставними з обставинами зазначених вище справ, в рамках яких було встановлено, що смерть загиблого військовослужбовця настала під час виконання службових обов`язків військової служби.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                              О.В. Карпушова