ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р. 	Справа № 520/9936/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Мінаєвої О.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.08.21  по справі № 520/9936/21
за позовом    Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  
до      Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармація Дніпра"             
про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:
Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармація Дніпра", в якому просило суд:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармація Дніпра" на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 1 під., 16 офіс, м. Харків, 61022, отримувач: ГУК Харків обл/МТГ Харків/50070000, код: 37874947, р/р IВАN: UA658999980313171230000020649, Банк отримувача: Казначейство України) адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, у сумі 33496,15 грн. 
В обґрунтування позову, посилаючись на норми ст.ст. 18, 19, 20 Закону України №875-ХІІ, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги про стягнення адміністративно - господарських санкцій за незайняті робочі місця, оскільки станом на день звернення до суду відповідачем добровільно не відшкодована сума заборгованості.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 року у задоволенні позову Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 1 під., оф. 16, м. Харків, 61022,  код ЄДРПОУ 14070760)  до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармація Дніпра"  (в`їзд Білостоцький, буд. 3, м. Харків, 61038,  код ЄДРПОУ 43648518)  про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд у своєму рішенні дійшов висновку, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні " щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, оскільки підприємством - відповідачем щомісячно протягом 2020 року подавалися Звіти форми №3-ПН до Центру зайнятості.
Однак, на думку позивача, такий висновок суду свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема статей 18, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та статті 50 Закону України «Про зайнятість населення».
Зазначає, що  законодавством чітко встановлено, що виконанням нормативу робочих місць вважається саме працевлаштування  особи з інвалідністю, яке роботодавець здійснює самостійно. Тобто, підприємство повинно забезпечити у будь-який законний спосіб працевлаштування осіб з інвалідністю, а не тільки створити робочі місця.
Позивач стверджує, що подання відповідачем до центру зайнятості інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою звітності №3-ПН є обов`язком підприємства як роботодавця, визначеного статтею 50 Закону України «Про зайнятість населення» та статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а не єдиний існуючий захід з виконання іншого обов`язку, визначеного статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та вважає безпідставними та необгрунтованими висновки суду, що відсутні підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій. 
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що у відповідача був відсутній обов`язок реєструватися у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням, а також сповіщати Харківський міський центр зайнятості про створені та наявні у Відповідача вакантні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки закон цього не вимагає.
Відповідач зазначає, що виходячи із змісту вказаного пункту, обов`язок ТОВ «ФАРМАЦІЯ ДНІПРА» по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком проводити їх пошук на наявні вакансії. Цей обов`язок покладається на державну службу зайнятості, що підтверджується змістом 4.3 ст. 18-1 вищевказаного Закону: «Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботивідповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у осіб з інвалідністю кваліфікацій та знань, з урахуванням його побажань», та пунктом п.п. 2 п. 5 Наказу Міністерства соціальної політики України № 129 від 14.04.2011 року «Про затвердження положення про Фонд соціально захисту інвалідів», згідно з яким одним із основних завдань Фонду є забезпечення в межах своїх повноважень реалізації заходів щодо зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю,зокрема створення робочих місць.
Апелянтом в підтвердження позовних вимог не надано суду даних, про залучення місцевими органами до визначення нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю інвалідів, про приймання у визначенні нормативу громадських організацій інвалідів за його участю, чи робилися це на підставі пропозицій органів Міністерства соціального захисту населення України.
Крім того, апелянтом, не надано суду докази про направлення у 2020 році осіб з інвалідністю до ТОВ «ФАРМАЦІЯ ДНІПРА» органами Міністерства праці України, Міністерством соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів, про ' безпосереднє звертання інвалідів до ТОВ «ФАРМАЦІЯ ДНІПРА» з приводу працевлаштування та про відмови у їх прийняті на роботу.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до Звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік форми №10-ПОІ, затвердженої Наказом Міністерства соціальної політики України №591 від 27.08.2020 року, за 2020 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу Товариства з обмеженою відповідальністю  "Фармація Дніпра" склала 52 особи, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих осіб з інвалідністю - 1 особа, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону - 2 особи. 
Відповідачем у відзиві вказано, що починаючи з дати державної реєстрації ТОВ «ФАРМАЦІЯ ДНІПРА» (червень 2020 року) середньооблікова чисельність працівників, що працювали у цьому місяці на підприємстві складало менше 8 осіб. У липні 2020 року середньооблікова чисельність працівників становила 10 осіб, тому відповідач створив робочі місця для осіб з інвалідністю та з серпня 2020 року почав сповіщати про це Харківський міський центр зайнятості.
Вказані обставини підтверджуються наданими до суду копіями щомісячних звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) за червень, липень 2020 року, в яких зазначена середньооблікова кількість штатних працівників за відповідні звітні періоди (місяці), що подавалися до Державної податкової служби.
Відповідач інформував Харківський міський центр зайнятості про наявність вільних вакансій на підприємстві з наданням відповідної характеристики вакантного місця, що підтверджується копіями звітності форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за серпень 2020 року, де міститься інформація про наявність 1 вакантного місця фармацевта-особи з інвалідністю, вересень 2020 року, де міститься інформація про наявність 1 вакантного місця фармацевта-особи з інвалідністю, жовтень 2020 року, де міститься інформація про наявність 1 вакантного місця фармацевта-особи з інвалідністю; листопад 2020 року, де міститься інформація про наявність 4 вакантних місць фармацевта-особи з інвалідністю та 4 вакантних місць провізора - особи з інвалідністю; грудень 2020 року, де міститься інформація про наявність 4 вакантних місць фармацевта-особи з інвалідністю та 4 вакантних місць провізора - особи з інвалідністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем здійснено всіх заходів для працевлаштування інвалідів, зокрема, систематичне повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, інформування позивача про вказані дії та надання копії звітів про попит на робочу силу, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" № 875-XII від 21.03.1991, встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Згідно зі ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів
Частиною 3 ст. 20 вищевказаного Закону визначено, що сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).
Згідност. 18 Закону України № 875-ХІІ від 21.03.1991 забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Відповідно достатті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні"особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Відповідно до абзацу 3 частини 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 31.01.2007 № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, затверджено форму статистичної звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", та порядок її подання (чинний з 31.05.2013).
Колегія суддів, аналізуючи наведені норми, зазначає, що обов`язок суб`єкта господарювання щодо створення робочих місць для інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, не супроводжується його обов`язком підбирати осіб з ознаками інвалідності на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на державну службу зайнятості.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що  відповідачем протягом 2020 року надавались звіти за формою № 3-ПН, що підтверджується наявними  копіями в матеріалах справи.
Отже, протягом 2020 року Харківський міський центр зайнятості був проінформований про наявність вакансій для інвалідів у відповідача та мав можливість у 2020 році направляти відповідних осіб для подальшого працевлаштування.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази безпідставної відмови інвалідам, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування.
Також матеріали справи містять докази надані відповідачем, що у 2020 році у ТОВ «ФАРМАЦІЯ ДНІПРА» працювало три особи з інвалідністю: ОСОБА_1 (з 02.12.2020 по 31.12.2020), ОСОБА_2 (з 16.09.2020 по 31.12.2020) та ОСОБА_3 (з 16.09.2020 по 08.12.2020), дані про яких вказано відповідачем у розділі «Список працюючих інвалідів-штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2020 році», звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (форма № 10- ПОІ), наданого до обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.
Згідно ч.1 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Отже, наведене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Аналогічного правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові ввід 05.12.2019 р. по справі № 820/2161/17, від 24.06.2020 №440/2008/19, згідно з якими підстави для такого стягнення відсутні, якщо підприємством вжито всіх заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є необґрунтованими, а тому, задоволенню не підлягають.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовим у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 року по справі № 520/9936/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 по справі № 520/9936/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    О.М. Мінаєва