Справа № 148/938/19
Провадження № 22-ц/801/2132/2021
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року	Справа № 148/938/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л.О. (суддя - доповідач), 
             суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., 
за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особа на стороні відповідача: Краснопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, Гайсинська державна нотаріальна контора Вінницької області про визнання заповіту недійсним, нікчемним та незаконним, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити дії, визнання набувачами майна, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Науменко С. М. в приміщенні суду в м. Немирів, повний текст рішення складено 06 серпня 2021 року , - 
в с т а н о в и в :

13 травня 2019 року  ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особа на стороні відповідача: Краснопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, Гайсинська державна нотаріальна контора Вінницької області про визнання заповіту недійсним, нікчемним та незаконним, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити дії, визнання набувачами майна.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до волевиявлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживала за адресою: АДРЕСА_1 , секретарем Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, був посвідчений заповіт ОСОБА_4 щодо розподілу суспільно набутого майна, між їхніми дітьми ОСОБА_6 - Ѕ, ОСОБА_7 - ј та ОСОБА_3 - ј частки спадкового майна. 
При оформленні права власності на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_4 12 січня 2008 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 стало відомо, що вказаний заповіт, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 , був скасований у зв`язку з посвідченням секретарем Краснопільської сільської ради Дерманською М. А. заповіту ОСОБА_4 у новій редакції від 10 січня 2008 року, про що ОСОБА_8 не було повідомлено.
Заповіт від 10 січня 2008 року був протиправно підроблений секретарем Краснопільської сільської ради Дерманською М. А., тому він є недійсним, нікчемним і незаконним. Зазначає, що на момент посвідчення заповіту від 10 січня 2008 року ОСОБА_4 тяжко хворів, фактично був обмежено дієздатним ОСОБА_4 до своєї смерті, проживав у місті Черкаси разом із сім`єю ОСОБА_9 , де медично обстежувався в Черкаській обласній онкологічної лікарні та амбулаторно лікувався.
У заповіті не зазначено місце його складання, його посвідчення, свідків. Запис в заповіті в абзаці 4 не відповідає почерку ОСОБА_4 
ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та інші особи надумано оцінили вартість спадкового майна у 20 000 доларів США та неодноразово незаконно вимагали сплатити їм сім`єю ОСОБА_9 10 000 доларів США за частки майна успадкованих ними.
Також співвласники майна ОСОБА_3 понад 25 років та ОСОБА_2 понад 35 років фактично не проживають в житловому будинку по АДРЕСА_1 , не здійснювали догляд за своїми батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до їх смерті, не вели з ними спільну господарську діяльність, не є набувачами майна і ним не володіють, не здійснюють за спірним майном догляду, а стали спадкоємцями на підставі обману, підробленого, недійсного, нікчемного і незаконного заповіту.
Стверджується, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видані Гайсинською державною нотаріальною конторою Вінницької області та зареєстровані за № 1-1445, № 1-1447, № 1443 від 20 листопада 2009 року, згідно яких ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками по ј частині кожен, а ОСОБА_8 Ѕ житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих за адресою АДРЕСА_1 є недійсним, нікчемним та підлягає скасуванню, оскільки у свідоцтвах допущено помилки, помилково вказано дату смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , неправильно зазначено ініціали ОСОБА_4 , так як зазначено ОСОБА_10 .
ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , однак юридично її не оформив та не виконав її волю щодо передачі своєї частки спільно набутого ними майна сім`ї ОСОБА_9 .
       Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що зареєстроване за № 1-1992 від 11 грудня 2008 року, згідно якого ОСОБА_8 є співвласником 1/3 частини земельної ділянки (паю) площею 2,5169 га, а також ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є співвласниками по 1/3 частині цієї земельної ділянки, що розташована на території Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, яка належала ОСОБА_4 підлягає скасуванню з тих підстав, що відповідно до заповіту ОСОБА_4 посвідченого в кінці 90-х років 20 століття секретарем Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області зазначена земельна ділянка площею 2,5169 належала ОСОБА_6 ..
       Виходячи з наведеного та положень статей 203, 207, 211, 215-218, 230, 393, 1247, 1251-1254, 1257 ЦК України, з урахуванням заяви від 18 вересня 2020 року про внесення змін та доповнень до позовної заяви, ОСОБА_1 просив суд : 
1)визнати заповіт спадкодавця ОСОБА_4 у редакції від 10 січня 2008 року, підробленим, недійсним, нікчемним, який посвічений секретарем Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Дерманською М. А., з використанням обману та скасувати його як незаконний;
2)зобов`язати Краснопільську сільську раду Гайсинського району Вінницької області внести зміни та доповнення до заповіту ОСОБА_4 , посвідченого в кінці 90-х років 20 століття бувшим секретарем Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області з урахуванням волевиявлення ОСОБА_5 , яка своє спільно набуте майно із своїм чоловіком ОСОБА_4 віддала сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , та яке своєчасно не було юридично оформлено Краснопільською сільською радою Гайсинського району Вінницької області;
3)визнати свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , що було видане Краснопільською сільською радою Гайсинського району Вінницької області недійсним та скасувати;
4)скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видані Гайсинського державною нотаріальною конторою Вінницької області та зареєстровані за номерами № 1-1445, № 1-1447, № 1-1443 від 20 листопада 2009 року, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками по ј кожен, а ОСОБА_8 Ѕ частки у житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , з проведеною державною реєстрації права власності за № 35916533 від 19 жовтня 2012 року, № 35916696 від 19 жовтня 2012 року та № 36332507 від 20 листопада 2012 року, враховуючи той факт, що вказані свідоцтва були видані на підставі підробленого заповіту ОСОБА_4 , у новій редакції від 10 січня 2008 року, з допущеними помилками при оформленні та нотаріальному посвідченню цих свідоцтв, що є недійсними, нікчемними і незаконними повністю;
5)скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що зареєстрований за № 1-1992 від 11 грудня 2008 року, за яким ОСОБА_8 є співвласником 1/3 частки земельної ділянки (пай) площею 2,5169 га, а також названі свідоцтва за якими ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (реєстраційні номера та дати їх видачі цим особам позивачу невідомі, оскільки на неодноразові письмові звернення до Гайсинський державної нотаріальної контори Вінницької області в їх видачі неправомірно відмовлено) є співвласниками по 1/3 частині, кожен, земельної ділянки (паю) площею 2,5169 га, що розташована на території Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, як недійсні, нікчемні та незаконні;
6)зобов`язати Гайсинську державну нотаріально контору Вінницької області видати нові свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі дійсного заповіту ОСОБА_4 , який був посвідчений в кінці 90-х років 20-го століття бувшим секретарем Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Валентиною Петровою, виконавши волю ОСОБА_5 , щодо передачі своєї частки спільного набутого майна з ОСОБА_4 , сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , поклавши витрати вчинених нотаріальних дій на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 ;
7)визнати набувачами майна на присадибній земельній ділянці, житлового будинку, надвірних споруд по АДРЕСА_2 : з 1973 року по липень 1977 року виключно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; з серпня 1977 року по квітень 1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно із новоствореною сім`єю ОСОБА_9 при веденні спільної господарської діяльності; з травня 1995 по квітень 2005 року ОСОБА_4 спільно із сім`єю ОСОБА_9 при веденні спільної господарської діяльності; з травня 2005 року по теперішній час, майно набувалося лише сім`єю ОСОБА_9 , враховуючи факт, що з квітня 2005 року по січень 2008 року ОСОБА_4 проживав спільно із ОСОБА_12 в її будинку по АДРЕСА_3 , а майно набувалося та вівся догляд за його збереженням виключно сім`єю ОСОБА_9 , 
8)зобов`язати Краснопільську сільську раду Гайсинського району Вінницької області, внести зміни в свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , виданого Краснопільською сільською радою Гайсинського району Вінницької області від 20 травня 1995 року, зазначивши фактичну дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 30 липня 2021 року в позові відмолено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд в інший суд першої інстанції за встановленою підсудністю колегіальним її розглядом.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що у вступній та описовій частині рішення судом не викладено позицію позивача та заперечень відповідача, не наведено пункти 2, 3, 7-17 прохальної частини позову. Судом першої інстанції не було вирішено заявлені позивачем клопотання (заяви), не розглянуто заяви позивача про витребування та забезпечення доказів та призначення судом проведення почеркознавчої експертизи. Судом першої інстанції не допитано свідків, не оголошено письмові докази. Позивачу не надано копії звукозапису всіх судових засіданнях суду першої інстанції. 
24 вересня 2021 року ОСОБА_1 подано до Вінницького апеляційного суду заяву про внесення змін та доповнень до апеляційної скарги /т. 2 а. с. 27/.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були повідомленні належним чином про дату, час і місце її розгляду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 .
/т. 1 а. с. 227/
Відповідно до заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 28 лютого 2003 року секретарем виконкому Краснопільської сільської ради Дерманською М. А., ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів сертифікат на земельну частку (пай), майновий сертифікат своїй дочці ОСОБА_8 , житловий будинок з усіма надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповів в таких частках : ОСОБА_2 ј, своїй дочці ОСОБА_8 Ѕ, своєму синові ОСОБА_3 ј.
/т. 1 а. с. 94/.
Відповідно до заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 10 січня 2008 року секретарем Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Дерманською М. А., ОСОБА_4 , заповів: належний йому житловий будинок з господарськими спорудами розташований в АДРЕСА_1 , своїм дітям Ѕ частку дочці ОСОБА_8 , ј частку дочці ОСОБА_2 та ј частку сину ОСОБА_3 .. Все інше майно яке б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі все те що буде належати йому і на що він матиме право за законом, та за заповітом, заповів своїм дітям, ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках.
/т. 1 а. с. 226/.
Відповідно до висновку експерта № 1855/1856/19-21 від 17 квітня 2019 за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи у матеріалах кримінального провадження № 1201802010000350, встановлено, що підпис в заповіті ОСОБА_4 , складеного та посвідченого секретарем Краснопільської сільської ради Дерманською Марією Андріївною 10 січня 2008 року - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, самим покійним ОСОБА_4 . 
/т. 1 а. с. 97-101/.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи не встановлено порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 .
Висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 12 ЦПК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Вінницький апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не доведено позовні вимоги, порушення, невизнання або оспорювання його прав чи інтересів.
Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини другої, третьої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Згідно частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року в справі № 335/5977/17 (провадження № 61-13350св20) вказано, що «відповідно до частиною другою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
У частині другій статті 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 27 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу судів на те, що у відповідності до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем порушення його прав чи інтересів при посвідченні заповіту ОСОБА_4 від 10 січня 2008 року секретарем Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Дерманською М. А., згідно якого ОСОБА_4 заповів: належний йому житловий будинок з господарськими спорудами розташований в АДРЕСА_1 , своїм дітям Ѕ частку дочці ОСОБА_8 , ј частку дочці ОСОБА_2 та ј частку сину ОСОБА_3 , все інше майно яке б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі все те що буде належати йому і на що він матиме право за законом, та за заповітом, заповів своїм дітям, ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в рівних частках.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , а тому його права та інтереси при посвідченні заповіту від 10 січня 2008 року не порушено.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним заповіту та заявляючи похідні від цього вимоги, позивач повинен довести конкретні факти порушення його майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що його права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним заповітом і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, не будучи при цьому спадкоємцем, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним заповіт порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Такої ж позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 та постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю порушення прав та інтересів позивача відповідачами.
Доводи апеляційної скарги про те, що у вступній та описовій частині рішення судом не викладено позицію позивача та заперечень відповідача, не наведено пункти 2, 3, 7-17 прохальної частини позову, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки із рішення суду видно, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з тим, що позивачем не доведено позовні вимоги, порушення його прав та інтересів. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було вирішено заявлені позивачем клопотання (заяви), не розглянуто заяви позивача про витребування та забезпечення доказів та призначення судом проведення почеркознавчої експертизи, не допитано свідків, не оголошено письмові докази, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зі справи видно, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 29 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи /т. 1 а. с. 232-234/.
Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції вважає, що справа вирішена судом першої інстанції правильно, за повного з`ясування обставин справи, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30 липня 2021 року у даній справі залишити без змін.
       Поновити дію рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30 липня 2021 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко 

В. П. Рибчинський 

Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.