Постанова
Іменем  України 
 
01 грудня 2021 року
 
справа № 235/2169/20
провадження № 61-17379св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - виконавчий комітет Покровської міської ради Донецької області,
треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області, ОСОБА_2 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2020 року в складі судді Філь О. Є. та постанову Донецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в складі колегії суддів: Канурної О. Д., Космачевської Т. В., Мальованого Ю. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області та просила визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області № 104 від 20 березня 2020 року про призначення опікуна над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити її опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , який позбавлений батьківського піклування.
В обґрунтування позову зазначала, що вона у лютому 2020 року звернулась до відповідача із заявою про призначення її опікуном малолітнього онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який набув статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.
 
Після неї у лютому 2020 року з аналогічною заявою до відповідача звернулась і  ОСОБА_2 
 
05 лютого 2020 року виконавчий комітет Покровської міської ради Донецької області прийняв рішення про призначення ОСОБА_2 опікуном малолітнього онука.
 
17 лютого 2020 року вона подала скаргу на це рішення, оскільки комісією під час його прийняття не були враховані підстави, які надають їй переваги у призначенні опікуном, а саме те, що онук тривалий час проживає разом з нею,.
 
ОСОБА_2 надала довідку з місця проживання, яка лише підтверджує, що вона приймає участь у вихованні та спілкуванні з онуком за постійним місцем свого проживання і що онука бачили за тією адресою, що ніяк не підтверджує постійність його проживання з нею.
 
Відповідно до результатів обстеження ОСОБА_3 спеціалістами Центру психосоціальної реабілітації Національного університету «Києво-Могилянської академії», ОСОБА_4 чітко висловився про своє бажання жити разом із нею.
 
Органу опіки та піклування було також надано документи і наголошено про намір після встановлення опіки над малолітнім онуком ОСОБА_3 закінчити процес приватизації своєї квартири разом з онуком, що відповідно до положень статті 55 ЦК України відповідає меті забезпечення особистих майнових прав та інтересів малолітньої особи, оскільки він набуває право власності на житло. 
 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішення виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області від 20 березня 2002 року № 104 «Про призначення опікуна над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » було прийнято з урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини, яка діє виходячи з принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
 
ОСОБА_1 не довела, що має перевагу над іншою бабусею дитини при вирішенні питання щодо призначення її опікуном малолітнього ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася  до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм прав у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року в справі № 716/1475/17.
 
Вказувала, що щодо частини розгляду позовних вимог відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Також оскаржила судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Зазначала, що судами попередніх інстанції неправильно застосовано абзац 5 пункту 3.1 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року.
 
Правилами встановлюється переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли виникли підстави щодо встановлення над нею опіки та піклування.
 
Суди не надали належну оцінку доказам на підтвердження проживання ОСОБА_3 на час вирішення питання про призначення опікуна в її сім'ї.
 
Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи відеозвернення ОСОБА_3 .
 
Висновок центру психосоціальної реабілітації Національного університету «Києво-Могилянська академія» № 02 від 22 січня 2020 року, складений за результатами обстеження ОСОБА_3 підтверджує його бажання проживати разом з нею.
 
Суди не застосували до спірних правовідносин статтю 55 ЦК України, яка передбачає, що опіки встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітньої особи. Після встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 вона могла приватизувати квартиру, в якій вона проживає, та онук міг прийняти участь в приватизації цього житла.
 
Проект рішення виконавчого комітету Покровської міської ради щодо призначення ОСОБА_2 опікуном малолітнього ОСОБА_3 за 20 діб не був оприлюднений в установленому законом порядку, голосування членів виконкому не відбувалося, не досліджувався проект рішення з урахуванням скарги на результати голосування комісії з опіки, вказане рішення не було оприлюднене після його прийняття, що є підставою для визнання його незаконним та скасування в судовому порядку.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.
 
12 лютого 2021 року справа № 235/2169/20 надійшла до Верховного Суду.
 
ОСОБА_2 ,  виконавчий комітет Покровської міської ради Донецької області направили відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що малолітній ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 05 липня 2019 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.
 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були позбавлені батьківських прав щодо їх малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради від 16 січня 2020 року малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
 
Дитина періодично проживає з обома бабусями. Відповідно до довідки з місця проживання № 588 від 13 лютого 2020 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 січня 2014 року по теперішній час.
 
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 04 лютого 2019 року, який був наданий позивачем ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає. Згідно довідки № 1032 від 23 вересня 2019 року ОСОБА_3 проживав за адресою АДРЕСА_2 , з лютого 2018 року по серпень 2019 року.
 
Судами встановлено, що до служби у справах дітей Покровської міської ради Донецької області із заявами про призначення опікуном ОСОБА_3 звернулися дві рідні бабусі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
 
Згідно з результатами обстеження ОСОБА_3 спеціалістами Центру психосоціальної реабілітації Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 22 січня 2020 року, тема вибору місця проживання є для дитини надто складною та викликає захисну поведінку; хлопчику важко визначити з вибором, оскільки він має прихильність до обох бабусь та дідуся; ситуація, що склалася з визначенням місця проживання, негативно впливає на психоемоційний стан дитини. 
 
Відповідно до витягу з протоколу № 3 засідання комісії з питань прав дитини від 05 лютого 2020 року вбачається, що присутні були ознайомлені з матеріалами справи, були заслухані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 , в обговоренні взяли участь всі присутні члени комісії, повторно розглянуті надані документи, вирішення питання про призначення опіки над дитиною було винесено на голосування, під час якого рішення про призначення ОСОБА_2 опікуном було прийнято більшістю голосів членів комісії, а саме за призначення опікуном ОСОБА_2 проголосували 10 членів комісії, за ОСОБА_1 - 2. 
 
Рішенням виконкому Покровської міської ради Донецької області від 20 березня 2020 року № 104 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
 
Відповідно до статті 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
 
Згідно зі статтею 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.
 
Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки, діти, позбавлені батьківського піклування - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.
 
Таке саме визначення дітей, позбавлених батьківського піклування, та дитини-сироти міститься в частині першій статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».
 
Відповідно до статті 244 ЦК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.
 
Згідно із частиною четвертою статті 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.
 
Відповідно до пункту 1. 1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом
Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88(далі - Правила), опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. 
 
Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад (пункт 1. 3 Правил). 
 
Рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку (пункт 1.8 Правил). 
 
Згідно з пунктом 3.1 Правил при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається:  родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. 
 
Аналогічні положення закріплені в пункті 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року.
 
Згідно зі статтею 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
 
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши, що обидві рідні бабусі малолітнього ОСОБА_3 виявили бажання бути призначеними його опікуном, оскаржуване рішення виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області про призначення ОСОБА_2 опікуном малолітнього ОСОБА_3 було прийнято з урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту дитини, яка більшістю голосів вирішила рекомендувати призначити опікуном дитини саме її, а ОСОБА_1 за допомогою належних та допустимих доказів не довела наявність правових підстав для скасування рішення виконавчого комітету та призначення її опікуном малолітнього онука, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
 
Вказаний висновок не суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року в справі № 716/1475/17.
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги та були обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті                 і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу                       ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишити без змін.

 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд                         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко