22-ц/804/2981/21 
                                                                                222/1282/21 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ                                      
     „23”  листопада 2021 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 222/1282/21
Номер провадження 22-ц/804/2981/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Лопатіної М.Ю.,Мальцевої Є.Є.
за участю секретаря: Грішко С.В.
учасники справи :  
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 08 жовтня 2021 року головуючого судді Доценко С.І. зі складанням повного тексту судового рішення 08 жовтня 2021 року по цивільній справі про повернення авансового платежу,-
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останньої на його користь суму авансового платежу  на придбання квартири в розмірі 13 165 грн та судові витрати по справі. 
Разом з позовною заявою подано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , зазначаючи, що відповідач у будь-який час може продати вказану квартиру, обміняти або подарувати, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення  суду.
Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 08 жовтня 2021 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калініченко А. В. про забезпечення позову шляхом  накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду, зокрема зазначаючи, що предметом договору авансу є квартира, належна відповідачу, яку бажав придбати позивач, але з незалежних від нього причин купівлю-продаж квартири не виявилося можливим провести, тому позивач у справі має право на його повернення в повному обсязі. Невжиття судом заходів забезпечення позову може ускладнити та унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Враховуючи, що відповідач у справі стверджувала позивачу, що вона ніде не працює, гроші їй необхідні на погашення боргів, з чого слідує, що у відповідача відсутні грошові кошти у вигляді зарплати (доходу), за рахунок яких може бути здійснено стягнення авансового платежу на підставі можливого рішення суду. Суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що предметом спору є лише авансовий платіж, оскільки квартира також відноситься до предмету спору,позивач, наразі, бажає придбати дану квартиру, однак очікує отримання коштів від своїх боржників найближчим часом, що може мати місце до закінчення розгляду справи. Тому, вважає, що судом першої інстанції не враховано матеріальний стан відповідача та у зв`язку з цим наявність реальної загрози невиконання, утруднення виконання можливого рішення суду й той факт, що накладення арешту на належну відповідачу квартиру буде мати мотиваційний вплив на відповідача щодо найскорішого повернення авансового внеску, отриманого від ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду  представник ОСОБА_1 адвокат  Калініченко А.В. підтримав  доводи скарги. 
Інші учасники судового розгляду не з*явилися ,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим,  з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції  не вбачає перешкод для розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених  ст.371 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
              Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.           Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
           Таким вимогам закону судове рішення  відповідає.
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову.
При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729 цс 19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
             Як вбачається з матеріалів справи-замінника предметом позову  ОСОБА_1 є вимоги майнового характеру щодо стягнення  з ОСОБА_2   суми авансового платежу в розмірі 13 165 грн. 
              Вважаючи, що існує реальна можливість невиконання рішення суду у разі задоволення вказаних  позовних вимог, представник позивача адвокат Калініченко А.В. звернувся до суду із заявою   про забезпечення позову.
           Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції  дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 є необґрунтованою, а заявлений спосіб забезпечення позову є  неспівмірним позовним вимогам,предметом якого є лише грошові кошти авансовий внесок у розмірі 13 165 грн. Більш того, представник позивача  у повній мірі не обґрунтував існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення  позовних вимог ОСОБА_1 .  
          Апеляційний суд  погоджується із викладеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на повно з`ясованих обставинах та правильно застосованих нормах процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову.
            Виходячи із наведеного, апеляційний суд  вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання можливого майбутнього рішення суду у даній справі, заходи забезпечення є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та можуть порушувати права відповідача як власника майна , а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви в цій справі.
          Отже, підстави для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі відсутні, а тому ухвала суду першої інстанції є законною.
           Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення заявником норм цивільного процесуального закону України, що регулюють питання забезпечення позову та обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, і не спростовують правильність висновків суду. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
          Виходячи із наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства, а тому підстави для скасування в розумінні ст. 375 ЦПК України відсутні.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення  без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382  ЦПК України, апеляційний суд –

                                                                   П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 08 жовтня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 24 листопада 2021 року. 

Судді: