ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 року          м.Дніпро                                                       Справа №  904/6142/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Антоніка С.Г.,
суддів: Березкіної О.В., Іванова О.Г.

розглянувши матеріали    апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче об`єднання "Созидатель" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2021 ( суддя Мельниченко І.Ф., повний текст рішення складено 03.09.2021р.) у справі № 904/6142/21

за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче об`єднання "Созидатель", м. Дніпро
про стягнення заборгованості у сумі 89 641,65 грн.    
  
ВСТАНОВИВ:
          Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 36 519,95 грн., що складають суму заборгованості за договором №9951/0212 від 04.02.2003 та 53 121,70 грн. - плати за наднормативне водоспоживання.          
          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2021 позов задоволено.
          Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд послався на той факт, що відповідачем наявність заборгованості у сумі 89 641,65 грн. не заперечується, доказів на підтвердження погашення вказаної заборгованості останнім під час розгляду даної справи надано не було. 
          Приватне акціонерне товариство Науково-виробниче об`єднання "Созидатель" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2021 у справі № 904/6142/21, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення за понаднормативне споживання послуги централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 53 121, 70 грн.          Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
          - стягувати (нараховувати) підвищену плату за водопостачання заборонено Державою (НКРЕКП). Суд першої інстанції не з`ясував, що підвищений у п`ять разів тариф (що є регульований державою) є самостійною ініціативою Позивача, який встановив такий тариф самостійно, всупереч приписам законодавця, обґрунтовуючи підвищену плату не принципами законності, а принципами своїх особистих маркетингових міркувань;
          - на момент укладення додаткової угоди від 17.04.2012 року до договору у вигляді абонентської карточки від 04.02.2003 року  якою встановлені ліміти споживання води за об`єктом вул. Виконкомівська 22-24 у м. Дніпро, нормативно-
правові акти, якими дозволялось нарахування підвищеної плати за воду втратили чинність;
          - пункт № 3 договору від 04.02.2003 року суперечить діючому законодавству, яке забороняє стягнення (нарахування) плати за підвищеним (встановленим) тарифом. Постанова Ради Міністрів Української PCP № 196, якою затверджені норми відпуску електричної енергії, газу і води на ведення громадянами особистого підсобного господарства (втратила чинність 20.11.2003 року) - передбачала оплату в п`ятикратному розмірі понаднормативне споживання води для особистого підсобного господарства, між тим, відповідач не споживає послуги водопостачання для ведення особистого господарства (не використовує воду для власних потреб), а оплачує зазначену послугу для потреб інших осіб - співвласників багатоквартирних будинків;
          - позивач в обґрунтування позовних вимог також посилається на рішення Дніпровської міської ради № 82 від 26.02.2013 року, яким на думку позивача, передбачено стягнення підвищеної плати за понаднормативне споживання води, водночас, посилання позивача на зазначене рішення Дніпровської міської ради є неправильним трактуванням регуляторного акту, тобто перекручування фактів на свою користь з метою заплутати суд;
          - позивач зазначає, що відповідач, оплачуючи воду у попередньому періоді за підвищеним тарифом, тим самим погодився з цим неправомірно (самовільно) встановленим тарифом у наступних періодах, разом з тим, зобов`язання за договором, укладеним у вигляді абонентської карточки від 04.02.2003 року передбачає періодичні оплати, тобто, зобов`язання за договором в частині оплати виникають щомісяця (кожного місяця нове зобов`язання) у відповідності до спожитого об`єму води. Визнання (оплата) одного періодичного платежу не є визнанням (згодою) інших періодичних платежів.
          Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду    від 04.10.2021 року (у складі колегії суддів:головуючого судді: Антоніка С.Г.,суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.) відкрито апеляційне провадження у справі 904/6142/21. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.
          За розпорядженням керівника апарату суду від 25.11.2021, у зв"язку з перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О., відповідно до пункту 2.4.6. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, з метою дотримання передбаченого законом строку  проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Антонік С.Г., (доповідач), судді -  Березкіна О.В. , Іванов О.Г.
          Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
          Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).
          Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
          Згідно    зі    ст. 269 ГПК України,    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.
          Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між Державним комунальним виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Дніпропетровська, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради (Водоканал) та АТЗТ «НВО Созидатель», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Науково-виробниче об`єднання "Созидатель" (Абонент) укладено Договір у вигляді Абонентської картки № 9951/0212 від 04.02.2003.
          Відповідно до пункту 1 Договору водокористувач зобов`язується до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачувати послуги водопостачання та водовідведення по затвердженим відповідним органом тарифам шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.
          Пунктом 3 Договору визначено, що водокористувач не має права збільшувати витрати води понад встановлених норм та затверджених лімітів. За використану воду та скид стічних вод понад: а) встановлених та затверджених лімітів; б) норми, передбаченої технічними умовами; в) норми встановленої в паспорті водокористувача оплата здійснюється водокористувачем в п`ятикратному розмірі відповідно до діючих тарифів на питну воду.
          Додатковою угодою № 17.04.2012 до вказаного Договору було долучено об`єкт водопостачання розташований по вулю Виконкомівській 22-24 в м. Дніпр, з нормою водопостачання 123 м. куб. на місяць.
          В лютому та червні 2020 року позивачем відповідачу було надано послуги з водопостачання по вказаному об`єкту на суму 58 163,05 грн.
          Відповідачем за надані послуги з водопостачання було сплачено частково, внаслідок чого у останнього, відповідно до розрахунку, утворилася заборгованість в сумі  36 519,95 грн.
          На підтвердження зазначеного, позивачем до матеріалів справи долучено акт-рахунок № 19204 про приймання наданих послуг (згідно договору 9951 від 04.02.2003) від 29.02.2020 на суму 27 682,39 грн.; акт-рахунок № 54773 про приймання наданих послуг (згідно договору 9951 від 04.02.2003) від 30.06.2020 на суму 30 480,66 грн. (а.с. 7-10).
          Крім того, позивач у позові зазначає, що в лютому, березні та червні 2020 року відповідачем було здійснено водоспоживання у кількості, що перевищує встановлену додатковою угодою норму в розмірі 123 м. куб. на місяць. У зв`язку з чим, позивачем у відповідності до положень пункту 3 Абонентської картки №9951/0212 від 04.02.2003 нараховано відповідачу плату за наднормативне водоспоживання в розмірі 53 121,70 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу за наднормативне водокористування та рахунками № 19205 від 29.02.2020 на суму 15 207, 70 грн., № 26463 від 31.03.2020 на суму 16 869,60 грн., № 54774 від 30.06.2020 на суму 21 044,40 грн. (а.с. 11-14).
          Позивач  за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованості у розмірі 89 641,65 грн., що стало підставою для звернення з позовом до суду.
          Вказані обставини сторонами не заперечуються.
          Як вбачається з тексту апеляційної скарги, рішення господарського суду оскаржується в частині стягнення за понаднормативне споживання послуги централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 53 121,70 грн.
          Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
          Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
          Аналогічні положення містяться й у статтях 525, 526 ЦК України.
          За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          Ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
          Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
          В даному випадку матеріалами справи підтверджується, що в лютому, березні та червні 2020 року відповідачем було здійснено водоспоживання у кількості, що перевищує встановлену додатковою угодою норму в розмірі 123 м. куб. на місяць, внаслідок чого, на підставі п. 3 укладеного між сторонами договору,  у останнього утворилась заборгованість за наднормативне водоспоживання в сумі 53 121,70 грн.
          Розрахунок заборгованості, виконаний позивачем, відповідає умовам договору та періодам заборгованості.
          Доказів оплати вищевказаної заборгованості відповідач ні під час вирішення справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду рішення господарського суду не надав, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за наднормативне водоспоживання в сумі 53 121,70 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.
          Також господарським судом правомірно відмовлено в задоволені клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, що полягають у понаднормативному споживанні води.
          Так, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
          Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
          Відповідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
          Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
          Відтак, плата за понаднормативне водоспоживання є підвищеною платою за послуги водопостачання та не відноситься до штрафних санкцій.
          Вказана обставина досліджена господарським судом під час вирішення справи та про це обгрунтовано вказано в оскаржуваному рішенні.
          Враховуючи наведене, підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.
          Доводи скаржника про те,  що пункт № 3 договору від 04.02.2003 року суперечить діючому законодавству, яке забороняє стягнення (нарахування) плати за підвищеним (встановленим) тарифом, оскільки Постанова Ради Міністрів Української PCP № 196, якою затверджені норми відпуску електричної енергії, газу і води на ведення громадянами особистого підсобного господарства (втратила чинність 20.11.2003 року) - передбачала оплату в п`ятикратному розмірі понаднормативне споживання води для особистого підсобного господарства, між тим, відповідач не споживає послуги водопостачання для ведення особистого господарства (не використовує воду для власних потреб), а оплачує зазначену послугу для потреб інших осіб - співвласників багатоквартирних будинків до уваги колегією суддів не приймаються.
На час укладання договору і до 18.10.2008р. діяли Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 01.07.1994р., якими встановлювалось, що 
абонент не має права збільшувати витрату води понад встановлені норми та затверджені ліміти. 
За використану воду понад встановлені та затверджені ліміти плата проводиться згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР від 14.04.79 за N 196 "Про норми відпуску електроенергії, газу і води на ведення громадянами особистого підсобного господарства":    
- громадянами, що використали воду на приватне підсобне господарство, - у подвійному розмірі діючих тарифів на питну воду; 
- підприємствами та організаціями - у п`ятикратному розмірі діючих тарифів на питну воду (п.9.5 Правил). 
Вищевказані Правила втратили чинність на підставі наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 190 від 27.06.2008р., яким були затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України. Правила  від 27.06.2008р. не передбачають нарахування у п?ятикартному розмірі за перевищення встановлених нормативів.
Разом з тим, виконавчим комітетом Дніпровської міської ради було прийнято рішення «Про раціональне ведення водного господарства міста» від 26.02.2013 року №82, пунктом 3.2 якого встановлено, що у разі перевитрат води понад норми зазначені у договорі з підприємств, установ, організацій стягується плата у п`ятикратному розмірі від діючого тарифу. 
          Відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
          Таким чином, рішення «Про раціональне ведення водного господарства міста» від 26.02.2013 року №82 є чинним та є обов`язковим до виконання, як  КП «Днпіроводоканал» Дніпровської міської ради так і споживачами, яким надає послуги КП «Дніпроводоканал»
          У цьому зв`язку, позивач при зверненні з позовом правомірно послався на вказане рішення, як на підставу для нарахування 53 121,70 грн. за наднормативне водоспоживання.
          При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
          Укладаючи договір у вигляді Абонентської картки №9951/0212 від 04.02.2003, відповідач погодився з умовами цього договору, зокрема,  і з умовою про оплату в п`ятикратному розмірі за понаднормативне споживання води.
          Разом з тим, відповідно до статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
          Відповідно до ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони
          Доказів звернення до позивача з пропозицією про зміну умов спірного договору відповідач в матеріали справи не представив.
          Отже, договір є дійсним та обов`язковим до виконання сторонами.
          Між тим, лише незгода з умовою договору, яка передбачає спірне нарахування, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
          Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.
          За наведених обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити без змін.
          Витрати з судового збору покласти на відповідача.          
          
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.        129,    269,    270,    275,    276,    282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу    Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче об`єднання "Созидатель" залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2021  у справі № 904/6142/21залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
          
Головуючий суддя                                                                          С.Г. Антонік

Суддя                                                                                              О.В. Березкіна

Суддя                                                                                          О.Г. Іванов