ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" листопада 2021 р.                                Справа № 910/18755/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Буравльова  С.І. 

без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 (повне рішення складено 11.06.2021)
у справі №910/18755/20 (суддя - Джарти В.В.)
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
до Фізичної особи-підприємця Горшкової Діани Борисівни
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця Горшкової Діани Борисівни про стягнення заборгованості у загальному розмірі 37259,28 грн, з яких: 33805,61 грн - заборгованість з орендної плати, 2240,95 грн - пеня, 1014,17 грн - штраф та 198,55 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №7594 від 31.10.2016 в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 відкрито провадження у справі №910/18755/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/18755/20 у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено за умов невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.
У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що до відносин сторін не застосовуються положення постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", оскільки орендоване приміщення не належить до жодної з категорій цільового використання майна, вказаних у додатках 1, 2 та 3 вказаної постанови, для застосування пільги щодо сплати орендних платежів.
Окрім цього, позивач обґрунтовує апеляційну скаргу тією обставиною, що відповідач не довів неможливості використання орендованого майна, а також того, що останнє фактично ним не використовувалися. Як наслідок, відповідач, на переконання позивача, не має права на зменшення орендної плати на підставі ст. 762 ЦК України.
Позивачем також заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, що не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а саме:
- копію листа Фізичної особи-підприємця Горшкової Діани Борисівни від 02.04.2020;
- копію листа Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву від 22.04.2020 за вих. №30-06/3322 з доказами надсилання;
- копію листа Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву від 26.10.2020 за вих. №30-06/9271;
- копію листа Фізичної особи-підприємця Горшкової Діани Борисівни за вих. №1/rent від 25.08.2020;
- копію листа Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву від 29.10.2020 за вих. №30-06/9582.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 апеляційну скаргу у справі №910/18755/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскаржуваного рішення, відкрито апеляційне провадження у справі №910/18755/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії ухвали.
20.08.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Фізична особа-підприємець Горшкова Діана Борисівна просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Також 14.09.2021 позивачем подано відповідь на відзив відповідача.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5680/21 від 08.11.2021 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/18755/20.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 апеляційну скаргу у справі №910/18755/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 справу №910/18755/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.
Як було зазначено вище, разом з апеляційною скаргою позивача останнім подано докази, що не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а саме копії листів Фізичної особи-підприємця Горшкової Діани Борисівни від 02.04.2020, Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву від 22.04.2020 за вих. №30-06/3322 з доказами надсилання, Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву від 26.10.2020 за вих. №30-06/9271, Фізичної особи-підприємця Горшкової Діани Борисівни за вих. №1/rent від 25.08.2020 та Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву від 29.10.2020 за вих. №30-06/9582.
В обґрунтування поважності причин неподання таких доказів до суду першої інстанції позивач зазначає, що Фізична особа-підприємець Горшкова Діана Борисівна не направляла до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву копію відзиву на позов, а тому останнє було позбавлене права спростувати доводи відповідача та надати відповідні докази.
Апеляційний суд, проаналізувавши приписи процесуального законодавства, приходить до висновку про відсутність підстав для долучення до матеріалів справи нових доказів з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).
Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 913/317/18, 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012 та 16.07.2020 у справі №908/2828/19).
На переконання колегії суддів, така обставина, як неотримання відзиву на позов та необхідність у зв`язку з цим подання додаткових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування доводів відповідача не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк. Надані докази існували станом на день подання позову та були наявні у позивача, однак не подавалися останнім до суду першої інстанції разом з позовною заявою, а тому вказане виключає можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції у порядку ст. 269 ГПК України.
За вказаних обставин, колегія суддів не приймає до розгляду подані позивачем докази, оскільки такі докази подані з порушення встановленого законом процесуального строку.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 31.10.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Горшковою Діаною Борисівною (орендар) укладено договір №7594 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.
Також 05.12.2019 між сторонами укладено додатковий договір №7594/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна.
Відповідно до п. 1.1 договору оренди у редакції додаткового договору №7594/01 від 05.12.2019 орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення на сьомому поверсі літера "А" адміністративної будівлі (реєстровий номер майна 04653199.1.ХВЮЯШЖ532) загальною площею 30,50 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, бульвар Л.Українки, 26, що перебуває на балансі Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПпроектреконструкція", вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.08.2019 і становить 846800,00 грн.
Відповідно до п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою розміщення офісу суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сфері права.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.
31.10.2016 сторони підписали акт приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, бульвар Л.Українки, 26.
Пунктом 3.1 договору у редакції додаткового договору №7594/01 від 05.12.2019 передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди серпень 2019 року - 14113,33 грн. Орендна плата за перший місяць оренди вересень 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень 2019 року.
Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець звітного періоду, за який здійснюється платіж.
Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному у п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості (п. 3.8 договору).
Згідно з п. 5.3 договору орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказувати "призначення платежу" за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).
Пунктом 10.1 договору передбачено, що його укладено строком на 2 роки 11 місяців з 31.10.2016 до 30.09.2019 включно.
На підставі додаткового договору №7594/01 про внесення змін до договору оренди його продовжено на 1 рік до 30.09.2020.
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту приймання-передачі від 30.09.2020 орендоване майно було повернуто позивачу з оренди у зв`язку з закінченням строку дії договору.
Разом з цим, позивач вказав на неналежне виконання відповідачем зобов`язань зі сплати орендних платежів за договором оренди на суму 33805,61 грн. У зв`язку з викладеним, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулося до суду з даним позовом та, окрім суми заборгованості зі сплати орендної плати, просило також стягнути з відповідача 2240,95 грн пені, 1014,17 грн штрафу та 198,55 грн інфляційних втрат.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Фізична особа-підприємець Горшкова Діана Борисівна зазначила, що до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню пільги, встановлені постановою Кабінету Міністрів України №611 від 15.06.2020 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину". На виконання вказаної постанови відповідач сплачувала орендну плату з розрахунку 50%, а тому у неї відсутня заборгованість за спірний період.
Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову погодився з доводами Фізичної особи-підприємця Горшкової Діани Борисівни та зазначив, що у період з березня по вересень 2020 року позивачем нараховувалась орендна плата у повному обсязі, що загалом складає 71192,55 грн. Однак, враховуючи наявність підстав для зменшення орендної плати на 50% в силу норм чинного законодавства, належною до сплати за спірний період є орендна плата у розмірі 3596,26 грн. Оскільки відповідачем з порушенням строків оплати було сплачено 37386,86 грн орендної плати, тобто у більшому розмірі, місцевий господарський суд встановив відсутність заборгованості у відповідача.
З наведеними висновками Господарського суду міста Києва щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).
За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ) (ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України)).
Частинами 1 та 4 ст. 286 ГК України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно  до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судом першої інстанції встановлено, що спірним періодом, у який утворилася заявлена позивачем заборгованість у сумі 33805,61 грн, є березень-вересень 2020 року.
За вказаний період позивачем нараховувалась орендна плата у повному обсязі, що загалом складає 71192,55 грн. За цей же період відповідачем з порушенням строків оплати було сплачено 37386,86 грн грошових коштів, а саме: 25.06.2020 - 3600 грн, 28.08.2020 - 6558,42 грн та 29.10.2020 - 27228,44 грн.
Відповідач, наполягаючи на застосуванні пільги, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №611 від 15.06.2020 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", сплачував орендну плату із розрахунку 50% (71192,55 грн / 2 = 35596,26 грн).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин.
Також, постановою Кабінетів Міністрів України №611 від 15.07.2020 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі - постанова №611) врегульовано деякі питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном.
Так, відповідно до п. 1 вказаної постанови на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:
1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;
2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, здійснюється у розмірі:
- 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;
- 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.
Відповідно до п. 2 постанови №611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.
З урахуванням викладеного, від орендної плати звільняються лише ті орендарі, що зазначені у додатку 1 до постанови №611.
Як вірно встановленого місцевим господарським судом, відповідач до визначеного переліку орендарів згідно додатку 1 не входить.
Натомість, у додатку 2 до постанови №611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків. До таких орендарів віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах) (абз. 14 п. 1 додатку 2 до постанови №611).
За вказаних обставин, відповідач, як орендар, який використовував нерухоме державне майно з метою розміщення офісу суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сфері права, входить до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, оскільки визначена у п. 1.2 договору мета використання орендованого майна підпадає під критерії, визначені додатком 2 до постанови №611.
З урахуванням викладеного, позивач мав право на зниження орендної плати на 50 відсотків.
Оскільки постанова №611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі, не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, колегія суддів дійшла висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених п. 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20 та 16.09.2021 у справі №922/3734/20).
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду стосовно того, що згідно з постановою №611, починаючи з дати встановлення карантину, нарахування орендної плати за договором підлягало здійсненню у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати.
Враховуючи зменшення орендної плати на 50% в силу норм чинного законодавства, належною до сплати за спірний період є орендна плата у розмірі 35596,26 грн.
Місцевим господарським судом здійснено перерахунок фактично сплачених грошових коштів за користування орендованим приміщенням та зазначено, що у відповідача відсутня заборгованість з орендної плати, оскільки останнім фактично сплачено 37386,86 грн грошових коштів, що є більше, ніж орендна плата за вказаний період з урахуванням знижки у 50%, заявлена до стягнення позивачем.
Вказані висновки місцевого господарського є обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи і приписам законодавства.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як було зазначено вище, пунктами 3.7 та 3.8 договору оренди передбачено сплату орендарем штрафу і пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою орендної плати.
Також відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки місцевим господарським судом правомірно встановлено відсутність заборгованості зі сплати орендної плати, у тому числі загалом не менше ніж три місяці, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача штрафу у сумі 1014,17 грн на підставі п. 3.8 договору.
Щодо стягнення пені у сумі 2240,95 грн та інфляційних втрати у сумі 198,55 грн, вказані нарахування також здійснюються на суму боргу. Однак, беручи до уваги, що відповідач, здійснюючи погашення заборгованості з орендної плати, сплатив грошові кошти більше на 1790,30 грн (37386,86 грн - 35596,26 грн), ніж 50% належної до сплати орендної плати, і вказана сума є очевидно достатньою для покриття заявлених позивачем сум пені та інфляційних втрат, внаслідок їх перерахунку виходячи з розміру зменшеної на 50% орендної плати, суд першої інстанції також прийшов до обґрунтованого висновку стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог наведеній частині.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що у зв`язку з наявністю підстав для зменшення орендної плати на 50%, відсутні підстави для задоволення позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву.
У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що до відносин сторін не застосовуються положення постанови №611, оскільки орендоване приміщення не належить до жодної з категорій цільового використання майна, вказаних у додатках 1, 2 та 3 вказаної постанови.
Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що вказане твердження позивача є безпідставним та не узгоджується зі змістом постанови №611.
Як було зазначено вище, пунктом 1 додатку 2 до постанови №611 встановлено, що до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, відносяться орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема, в аеропортах).
Таким чином, використання орендованого приміщення для розміщення офісних приміщень є достатньою та самостійною підставою для того, щоб на час карантину орендна плата за таке приміщення становила 50%.
Помилковим та необґрунтованим є твердження позивача про те, що вказаний у договорі оренди вид діяльності "розміщення офісу суб`єкта господарювання, що здійснює діяльність у сфері права" є відмінним від виду діяльності, вказаного у додатку 2 до постанови №611. Поняття "офісні приміщення" наведене у постанові без будь-яких обмежень чи уточнень, а тому включає в себе будь-які офісні приміщення, без будь-яких виключень, незалежно від того, яким саме видом господарської діяльності займається орендар.
Також позивач обґрунтовує апеляційну скаргу тією обставиною, що відповідач не довів неможливості використання орендованого майна, а також того, що останнє фактично ним не використовувалися. Як наслідок, відповідач, на переконання позивача, не має права на зменшення орендної плати на підставі ст. 762 ЦК України.
Разом з цим, колегія суддів вказує на те, що вказані аргументи є помилковим, оскільки підстави для зменшення орендної плати відповідно до ст. 762 ЦК України та підстави зменшення орендної плати відповідно до постанови №611 є різними і не пов`язані одна з одною.
Зокрема, ст. 762 ЦК України є загальною нормою, яка застосовується до всіх видів оренди та є універсальною для будь-яких ситуацій, коли використання майна було обмеженим або стало неможливим, у тому числі, у зв`язку з карантинними обмеженнями. Для того, щоб орендар міг претендувати на зменшення орендної плати на підставі вказаної норми, необхідно встановити, чи були обмеження у його діяльності у зв`язку з карантином та чи міг він використовувати орендоване майно.
Однак, норми постанови №611 мають зовсім іншу правову підставу для зменшення орендної плати та поширюються виключно на відносини з оренди державного майна і не ставлять надання знижки на орендну плату в залежність від факту використання чи не використання орендованого майна. Дана постанова прийнята Кабінетом Міністрів України як додатковий захід, запроваджений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, приймаючи постанову №611, Кабінет Міністрів України в рамках своїх повноважень з управління державним майном видав пряме розпорядження щодо зменшення орендної плати за користування таким майном для певних видів нерухомого майна, в залежності від його цільового призначення, не ставлячи жодних додаткових умов.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду про відмову у задоволенні позову.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/18755/20 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/18755/20 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/18755/20.
4. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                С.І. Буравльов