ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 260/2689/21 пров. № А/857/16226/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Носа С.П., Шевчук С.М.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 260/2689/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції –Калинич Я.М.,
час ухвалення рішення – 13.07.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд: 
1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по справі;
2.Поновити строк для звернення до суду;
3.Витребувати документи у відповідача;
4.Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року по 19.04.2017 включно, в день виключення із списків частини - 19.04.2017 року;
5.Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби за період 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року по 19.04.2017 включно, з урахуванням січня 2008 року та січня 2016 року як базових місяців;
6.Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 за пп. “ї” п. 1ч. 8 ст. 26 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку із закінченням строку контракту) під час дії в Україні особливого періоду;
7.Визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.04.2017 року № 24 (по особовому складу);
8.Скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.04.2017 року № 24 (по особовому складу);
9.Визнати протиправним день звільнення з військової служби (припинення військового контракту) - 19.04.2017 року ОСОБА_1 оформленого наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.04.2017 року № 24 (по особовому складу);
10.Визнати протиправним звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту - 19.04.2017 року;
11.Визнати протиправним перетримання ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом 23 дні;
12.Визнати протиправним пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.04.2017 року № 99 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 ;
13.Скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.04.2017 року № 99 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 ;
14.Визнати протиправним назву юридичної особи яка видала наказ від 19.04.2017 року № 99 (по стройовій частині) в частині “Західного оперативно-територіального об`єднання”;
15.Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 без дотримання порядку та процедури звільнення - не проведення перед закінченням строку контракту ОСОБА_1 періодичного оцінювання, на виконання вимог абз. 1 п. 7.6 та абз. 2 п. 77 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170;
16.Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 без дотримання порядку звільнення - проведення повного розрахунку по всім видам грошового забезпечення на виконання вимог абзацу 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та ч. 3 п. 12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170;
17.Визнати протиправним звільнення з військової служби за контрактом старшого солдата ОСОБА_2 старшого стрільця 1-го відділення патрульного взводу 9-ї стрілецької роти 4-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України наказом командира військової частини Національної гвардії України № 24 від 19.04.2017 року (по особовому складу) та № 99 від 19.04.2017 року без додержання встановленого порядку та процедури звільнення з військової служби;
18.Поновити на військовій службі за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 з 19.04.2017 року на раніше займаній посаді старшого стрільця 1-го відділення патрульного взводу 9-ї стрілецької роти 4-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України або їй рівнозначній;
19.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України внести зміни до військової особової справи старшого солдата ОСОБА_1 (в частині вислуги років, періоду проходження військової служби та дати виключення із списків особового складу частини;
20.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України внести запис до пункту 17 військового квитка ОСОБА_1 в частині дати виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
21.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України зарахувати ОСОБА_1 весь період вимушеного прогулу до періоду проходження військової служби за контрактом, календарної, пільгової та в обчислені на вихідну допомогу;
22.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути питання щодо укладання нового контракту з старшим солдатом ОСОБА_1 про проходження військової служби в Національній гвардії України;
23.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за займаною посадою старшого стрільця 1-го відділення патрульного взводу 9-ї стрілецької роти 4-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, згідно штатного розкладу починаючи з 19.04.2017 року по день поновлення на військовій службі (періоду перебування у списках особового складу частини на грошовому забезпеченні);
24.Стягнути з військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України додаткові види грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 із відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів за час вимушеного прогулу з 19.04.2017 року, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року, з наступним розрахунком:
- компенсація за невикористані основні відпустки;
- компенсація за невикористані додаткові відпустки передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 та Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, та передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”;
- матеріальні допомоги на оздоровлення;
- матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань; 
- компенсація за неотримане речове майно.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року позовна заява залишена без руху та встановлено позивачу строк для усунення зазначених у ній недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення вказаної ухвали. Копію вказаної ухвали вручено позивачеві 07.07.2021 року.
Позивачу роз`яснено необхідність протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки шляхом подання в канцелярію Закарпатського окружного адміністративного суду (вул. Загорська, 30, м. Ужгород, 88017) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом. Позивачу роз`яснено наслідки невиконання вимог даної ухвали.
09 липня 2021 року на адресу суду на виконання вимог ухвали від 05.07.2021 року надійшла заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування пропущеного строку звернення до суду позивач вказує, що йому не було доведено та не було видано при звільненні витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.04.2017 №25 (по особовому складу). Позивач вважає, що у спорі щодо поновлення на публічній службі (роботі) строк обчислюється виключно з дня вручення копії наказу про звільнення. А тому, вважає, що місячний строк звернення до суду ним не пропущено.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у задоволені заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з даними позовними вимогами відмовлено, а позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії, визнати протиправним звільнення, визнати протиправними та скасувати накази в частині позовних вимог зазначених у пунктах 6-24 прохальної частини позовної заяви - повернуто позивачеві.
Не погодившись із прийнятою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що строк звернення до суду з позовом необхідно обчислювати з моменту вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
24.09.2021 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від позивача та його представника про відкладення розгляду справи, яке мотивовано зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.
Однак, це клопотання задоволеним бути не може, оскільки жодних доказів обґрунтованості відкладення розгляду справи не надано. Крім того, виходячи з положень ч. 4 ст. 196 КАС України присутність осіб, які беруть участь у справі, є не обов`язковою та судом така обов`язковою не визнавалася, а відкладення справи, призведе до необґрунтованого затягування апеляційного розгляду, коли таку може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та наданих письмових пояснень позивача викладених у позовній заяві та апеляційній скарзі.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду з позовом, й ним не наведено обґрунтування обставин та не представлено належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 вказаної статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.
Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.
При цьому, законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).
Разом з тим, Європейський суд з прав людини, наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до суду 30.06.2021 року та предметом оскарження, серед іншого, є наказ командувача Національної гвардії України від 19.04.2017 року №24 (по особовому складу) та пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 19.04.2017 року № 99 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 . Всі інші позовні вимоги є за своєю суттю похідними від вимоги про скасування вказаних наказів.
Отже, за характером спірних правовідносин даний спір стосується питань, пов`язаних з проходженням публічної служби. А тому, спеціальною нормою, якою врегульовано питання строку звернення з позовом до адміністративного суду, є положення ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
В заяві позивача про усунення недоліків позовної заяви, поданій на виконання вимог ухвали судді суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, та апеляційній скарзі позивач як на підставу поновлення строку звернення до суду вказує, що місячний строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Надаючи правову оцінку вказаним аргументам скаржника, суд апеляційної інстанції зауважує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 260/2215/20 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання витини дії – задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 12151,04 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят одна гривня 04 копійок) грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року в сумі 2187,19 (дванадцять тисяч сто вісімдесят сім гривень 19 копійок) грн. У задоволенні позову у частині інших позовних вимог – відмовлено.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року ц справі № 260/795/20 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання витини дії про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року.
У вищевказаних рішеннях, судом встановлено позивач прийнятий на військову службу за контрактом з 27 березня 2014 року та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2017 року № 99 з 19 квітня 2017 позивач виключений зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення, у зв`язку з закінченням строку контракту.
Вказане, на переконання суду апеляційної інстанції, підтверджує обізнаність позивача з про звільнення його з військової служби та виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення на підставі оскаржуваних наказів №24 від 19.04.2017 та №99 (по стройовій частині) від 19.04.2017 ще на момент звернення до суду 31.03.2020 року, що не було перешкодою для своєчасного звернення до суду із даним позовом.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що інститут строків у адміністративному процесі обмежує час, протягом якого правовідносини вважаються спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Водночас, тривала пасивна поведінка особи не вказує на дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Отже, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а вказані позивачем обставини не можна вважати поважними підставами пропуску такого.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам скаржника, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач мав можливість вжити своєчасних заходів щодо захисту порушених своїх прав в межах установленого КАС України місячного строку звернення до адміністративного суду, але не скористався таким за відсутності поважних причин. Доказів протилежного суду не надано.
За таких обставин, з врахуванням статті 316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, правильно встановлено обставини справи та додержано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 123, 241, 243, 308, 312, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 260/2689/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 05.10.2021 року