УХВАЛА

30 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  908/23/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Кондратова І.Д., Студенець В.І.

за участю секретаря судового засідання Калітінського М.Ю., 

представників учасників справи: 
від позивача: Лисенко В.О.,
від відповідача: Білоус В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Запорізької області
у складі судді Левкут В.В.
від 12.05.2021

та постанову Центрального апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Кузнецов В.О., Коваль Л.А., Мороз В.Ф.
від 17.08.2021

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Концерну "Міські теплові мережі"
про стягнення 109 442 179,37 грн, 

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення заборгованості у розмірі 109 442 179,37 грн, яка складається з: 75086663,72 грн пені, 17 830 228,75 грн 3% річних та 16 525 286,90 грн інфляційних втрат.
2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань з своєчасної оплати у період: жовтень 2018 року - вересень 2019 року поставленого природного газу за договором № 6413/18-ТЕ-13 від 03.10.2018 р.  на загальну суму 1645006856,55 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.05.2021, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2021  у даній справі позов задоволено частково; стягнуто з Відповідача на користь Позивача 37 543 331,86 грн пені, 17 830 228,75 грн 3% річних, 16525286,90 грн інфляційних втрат, розстрочено виконання судового рішення строком на 12 (дванадцять місяців), починаючи з 12.05.2021 по 11.05.2022, зі сплатою щомісячно рівними частинами по 5991570,62 грн, а в останній місяць - 5991570,69 грн; в частині стягнення 37  543   331,86 грн пені (зменшено на 50%) в позові відмовлено.
4. Судові рішення мотивовані тим, що факт прострочення Відповідачем зобов`язання з оплати поставленого газу у період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року матеріалами справи доведено та Відповідачем визнано. Суди перевіривши доводи, які містяться у клопотанні Відповідача про зменшення розміру пені та оцінивши подані докази, врахувавши сплату основного боргу у спірний період у повному обсязі та незначні строки прострочення, а також беручи до уваги, майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства Відповідача, стягнення на користь Позивача процентів річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів Відповідачем, тобто враховуючи, що при зменшенні розміру пені Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, Суди визнали, що в даному випадку наявні підстави, передбачені ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, для часткового задоволення клопотання Відповідача та для зменшення, нарахованої Позивачем пені на 50%.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
5. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить Суд судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
6. Підставами касаційного оскарження судового рішення Скаржник відповідно до частини другої статті 287 ГПК України визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що суди порушили вимоги статей 233 ГК України та 549-552, 599, 625 ЦК України, не урахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 24.06.2021 у справі №904/3177/20, від 16.10.2020 у справі №903/918/19 та від 19.01.2021 у справі №920/705/19. 
7. Відповідач подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволені касаційної скарги та залишити без змін судові рішення попередніх інстанцій.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. 03 жовтня 2018 року між Позивачем (Постачальник) та Відповідачем (Споживач) укладений договір постачання природного газу №6413/18-ТЕ-13 (надалі - Договір).
9. Додатковою угодою № 4 від 29.11.2018 сторонами пункти 1-12 цього Договору викладені у новій редакції.
10. Додатковими угодами №1-19 сторонами вносились зміни до Договору, зокрема, щодо обсягів природного газу, його ціни показників, строку дії Договору тощо.
11. Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.
12. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
13. Згідно п.3.8 Договору приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді оформлюється актом приймання-передачі.
14. Відповідно до п.3.11 Договору Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за період постачання означає повне виконання Постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим Договором у відповідному розрахунковому періоді.
15. Пунктом 5.1 Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу. Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах відповідно до механізму, затвердженого постановами КМУ (до 01.01.2019 - відповідно до постанови КМУ від 14.02.2018 № 110), а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та непрофінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою КМУ від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим Договором.
16. У пункті 7.1 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.
17. Відповідно до п.7.2 Договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведені Споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 № 256.
18. Пунктом 11.1 Договору визначено, що Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу до 30 вересня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
19. На виконання умов Договору Позивач у період: жовтень 2018 року - вересень 2019 року поставив Відповідачу природний газ на загальну суму 1645006856,55 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, які підписані та скріплені печатками Позивача (Постачальника) та Відповідача (Споживача).
20. За порушення Відповідачем строків здійснення розрахунків за поставлений у спірному періоді газ Позивачем нараховано Відповідачу 75 086 663,72 грн пені, 17 830 228,75 грн 3% річних та 16 525 286,90 грн інфляційних втрат.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
21. Цивільний кодекс України
Стаття 11 частина 1, пункт 1 частини 2, частина 3
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Стаття 202 частина 1
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 509 частини 1, 2
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Стаття 526. Загальні умови виконання зобов`язання
1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530. Строк (термін) виконання зобов`язання
1. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 551. Предмет неустойки
3. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Стаття 611. Правові наслідки порушення зобов`язання
1. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Стаття 612. Прострочення боржника
1. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Стаття 712. Договір поставки
1. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
22.  Господарський кодекс України (далі - ГК України)
Стаття 230. Штрафні санкції
1.   Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Стаття 233. Зменшення розміру штрафних санкцій
1. У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
2. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
23. Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України)
Стаття 74 частина 1
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 86. Оцінка доказів
1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 300 частини 1, 2
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
24.  Суд виходить з того, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).
25. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
26.  Водночас під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19,  пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц).
27. Таким чином, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з подібними правовідносинами у справі, що переглядається.
28. Як зазначалось Судом вище, касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права, а саме: статтей 233 ГК України та 549-552, 599, 625 ЦК України, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 24.06.2021 у справі №904/3177/20, від 16.10.2020 у справі №903/918/19 та від 19.01.2021 у справі №920/705/19.
29. Суд зазначає, що відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду викладених, зокрема, у постановах від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, від 25.04.2018 у справі №925/3/17, від 16.05.2018 у справі №910/24257/16, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
30. Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права (статтей 233 ГК України та 549-552, 599, 625 ЦК України) без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 відхиляються, оскільки висновки судів про задоволення клопотання про зменшення розміру пені (на 50%) у цій справі № 908/23/21 не суперечать висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 про відмову у задоволенні клопотання боржника про зменшення розміру стягуваної пені, адже зменшення розміру пені є правом суду і було реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки конкретних обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
31. Так, у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру нарахованої у зв`язку з простроченням оплати за спожиту фактичну електричну енергію пені до 90 %. При цьому, окрім іншого, суд касаційної інстанції виходив сукупно із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, зокрема, з критичного фінансово - господарського стану позивача та обставин наявності в останнього заборгованості по заробітній платі,  податкового боргу, зменшення прибутку підприємства, відсутності коштів на банківських рахунках, існування дебіторської заборгованості перед постачальниками товарів та послуг. 
32. Проте у справі, що розглядається, судом першої інстанції задовольняючи клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 50% взято до уваги ступінь виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором (повну сплату вартості поставленого природного газу ще до звернення Позивача із позовом); майновий стан сторін, враховуючи, що прострочення платежу має незначний період; відсутність доказів понесення Позивачем збитків внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням Відповідачем умов Договору;  пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру Позивач не зазнає значних негативних наслідків в своєму фінансовому становищі з урахуванням стягнення 3% річних та інфляційних втрат, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності,
33. Отже, наведена Скаржником у касаційній скарзі постанова Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 хоча і була прийнята за матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце у цій справі №908/23/21, але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), тобто зазначена справа № 908/1453/14 і ця справа є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.
34. У кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
35. З цих же підстав Судом відхиляються посилання Скаржника і на постанови Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 24.06.2021 у справі №904/3177/20, від 16.10.2020 у справі №903/918/19 та від 19.01.2021 у справі №920/705/19 оскільки рішення щодо зменшення пені господарськими судами ухвалювались, виходячи із конкретних обставин справи, з урахуванням відповідних аргументів сторін.
36. У справі №910/8698/19 розглянувши та врахувавши фактичні обставини відповідної справи Верховний Суд вказав, що Скаржником не заперечується, що останній, заявляючи усне клопотання про зменшення розміру пені, не подав суду будь-яких доказів існування (наявності) тих обставин, якими він обґрунтовував зазначене клопотання. У зв`язку з чим  судом відмовлено  відповідачеві у зменшені розміру пені.
37. У справі №904/3177/20 Верховний Суд в частині касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанції щодо неправильного застосування норм матеріального права, зокрема, приписів статті 233 ГК України та статті 551 Цивільного кодексу України закрив касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.
38. У справах №903/918/19 та №920/705/19 Верховний Суд вказав, що положення Порядку №217, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України 18.06.2014 №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію як споживача природного газу можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (пункт 8.2 договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та "інфляційних втрат".
39. Проте, посилання Скаржника на вищевказані постанови Верхового Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19 та від 19.01.2021 у справі №920/705/19, Судом не беруться до уваги з огляду на те, що правові висновки у цих справах також не доводять наявності неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права, а свідчать лише про наявність у справах № 903/918/19, №920/705/19 та справі №908/23/21, яка переглядається, різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення.
40. Суд відхиляє аргументи Скаржника, викладені у касаційній скарзі, оскільки такі не спростовують висновків судів та не свідчать про наявність підстав для скасування судових рішень, а наведені Скаржником у касаційній скарзі постанови Верховного Суду були прийняті за іншого матеріально-правового та процесуально-правового регулювання спірних правовідносин, а також іншого предмета та підстав заявлених позовних вимог та іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів) ніж у цій справі.
41. З огляду на викладене, касаційне провадження, яке відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
42. В силу принципів диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, Верховний Суд переглядає справу в межах усіх доводів касаційної скарги, та з урахуванням установлених у справі конкретних обставин,  не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Перевірка відповідних доводів (аргументів) касаційної скарги перебуває поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції, враховуючи те, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
43. З огляду на викладене, касаційне провадження, яке відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
Судові витрати
44. За змістом статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (при цьому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження). З огляду на те, що касаційне провадження у справі закривається, судові витрати (судовий збір) у цій справі розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ: 

1. Закрити касаційне провадження у справі  за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.05.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2021 у справі №908/23/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                               Г. Вронська

Судді                                                                                                          І. Кондратова

                                                                                                                В. Студенець