ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року	Львів	Справа № 140/1512/21 пров. № А/857/17344/21	

          Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
          судді-доповідач -	Шевчук С. М.	
          суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Онишкевича Т. В.	
          
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року (ухвалене у м. Луцьк, за правилами  спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Ковальчука В.Д., дата складання повного тексту рішення – не зазначена) у справі № 140/1512/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, суд-

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2019 №0007451302, №0007471302.    
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року  у справі № 140/1512/21 позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 17 квітня 2019 року №0007451302 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням в сумі 334 008,77 грн. (триста тридцять чотири тисячі вісім гривень 77 копійок) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 83 502,19 грн. (вісімдесят три тисячі п`ятсот дві гривні 19 копійок) та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 17 квітня 2019 року №0007471302 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням в сумі 27 834,07 грн. (двадцять сім тисяч вісімсот тридцять чотири гривні 07 копійок ) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 6 958,52 грн. (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 52 копійки). 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, код ЄДРПОУ 43143484) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 4523,53 грн. (чотири тисячі п`ятсот двадцять три гривні 53 копійки).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти нове, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що позивач у 2016 році отримала дохід у вигляді прощеного (анульованого) Публічним акціонерним товариством “УкрСиббанк” (далі – ПАТ “УкрСиббанк”) боргу в сумі 2    635    345,12 грн., що підтверджується Відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та повідомленням цього банку про анулювання боргу від 23.02.2016. Вказує, що висновок контролюючого органу про оподаткування доходу, отриманого позивачем від банку у вигляді суми анульованого (прощеного) боргу, ґрунтуються на тому, що анулювання (прощення) кредитором боргу за його самостійним рішенням є додатковим благом у розумінні підпункту    164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, що включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків, та з якого утримується та перераховується до бюджету податок та військовий збір. На думку відповідача, до спірних правовідносин не застосовуються положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.
Позивач   своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4    статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі    КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  на електронну адресу відповідача та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

 ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд виходив з того, що позивачем було отримано дохід лише у вигляді прощеної суми основного боргу, яка станом на 01.01.2014 за курсом НБУ становить 779  740,81 грн., позаяк її слід обраховувати за курсом долара до гривні 7,993 грн  (97  552,96 дол. США х 7,993 грн.). А відтак, суд прийшов висновку, що саме вказана сума  є базою оподаткування для нарахування податку на доходи фізичних осіб та для нарахування військового збору.
При цьому скасовуючи нарахування грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями №0007451302 від 17.04.2019 на загальну суму 417  590,96 грн. та №0007471302 від 17.04.2019 на загальну суму 34  792,59 грн, суд першої інстанції зазначив про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень- рішень  у вказаній частині, пославшись при цьому на приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення»    Податкового кодексу України, згідно з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем укладено з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір №11306211000  від 27.02.2008 року, за яким станом на 23.02.2016 року за позивачем обліковувалась кредитна заборгованість у сумі 200    502,83 дол. США. 
23 лютого 2016 року ОСОБА_2 отримала від ПАТ “Укрсиббанк” повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. “д” пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України) від 23.02.2016, вказані обставини, підтверджується особистим підписом позивача на цьому повідомленні, копія якого долучена  відповідачем до матеріалів справи разом з відзивом.
Вказаним повідомленням ПАТ “Укрсиббанк” нагадав ОСОБА_2 про те, що на підставі кредитного договору № 11306211000 від 27.02.2008 станом на 23.02.2016 за нею обліковувалася кредитна заборгованість у сумі 200 502,83 (двісті тисяч п`ятсот два) дол. США 83 центів, що складає 5 416 485,10 (п`ять мільйонів чотириста шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 10 коп., по курсу НБУ станом на 23.02.2016. Штрафні санкції станом на 23.02.2016 становлять в сумі 1 178,94 (одна тисяча сто сімдесят вісім) дол. США 94 центи, що складає 31 848,48 (тридцять одна тисяча вісімсот сорок вісім) гривень 48 коп., по курсу НБУ станом на 23.02.2016 (пеня).
З метою виконання вимог пп. “д” пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України ПAT “Укрсиббанк” повідомив позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що ПAT “Укрсиббанк” прийнято рішення про анулювання її кредитної заборгованості, що станом на 23.02.2016 становить 160 397,83 (сто шістдесят тисяч триста дев`яносто сім) дол. США 83 центи, а саме: суми основного боргу (кредиту) 97 552,96 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот п`ятдесят два) дол. США 96 центів, що складає 2 635 345,12 (два мільйони шістсот тридцять п`ять тисяч триста сорок п`ять) гривень 12 коп., по курсу НБУ станом на 23.02.2016; суми процентів 62 844,87 (шістдесят дві тисячі вісімсот сорок чотири) дол. США 87 центів, що складає 1 697 723,18 (один мільйон шістсот дев`яносто сім тисяч сімсот двадцять три) гривні 18 коп., по курсу НБУ станом на 23.02.2016.
Штрафні санкції станом на 23.02.2016 становлять 1 178,94 (одна тисяча сто сімдесят вісім) дол. США 94 центи, що складає 31 848,48 (тридцять одна тисяча вісімсот сорок вісім) гривень 48 коп., по курсу НБУ станом на 23.02.2016.
Також банк звернув увагу ОСОБА_2 на те, що відповідно до пп. “д” 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є її доходом, отриманим як додаткове благо, і їй необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з  податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п. 16і підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.
У зв`язку із неподанням позивачем декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, на підставі наказу від 12 лютого 2019 року №534 “Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )” Головним управлінням ДФС у Волинській області в період з 21 лютого 2019 року по 25 лютого 2019 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.
Як убачається із повідомлення про вручення поштового направлення, копія наказу від 12 лютого 2019 року №534 “Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )” та повідомлення від 12 лютого 2019 року №131 про проведення вказаної перевірки були особисто отримані ОСОБА_2 20 лютого 2019 року.
За наслідками проведення вказаної перевірки був складений акт № 3564/03-02-13-02/ НОМЕР_1 від 27.02.2019 року “Про результати документальної позапланової невиїзної документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.”, яким встановлено наступні порушення:
- підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 Податкового кодексу України (далі – ПК України). внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 474 362,12      грн.;
- підпункту 162.1. статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижений військовий збір за 2016 рік в сумі 39 530,18 грн;
- статті 49, підпункту 176.1 статті 176 ПК України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік.
На підставі зазначеного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення: від 17 квітня 2019 року №0007451302, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 592 952,65 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням – 474 362,12 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями) – 118 590,53 грн.; від 17 квітня 2019 року №0007471502, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на         49 412,73 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням – 39 530,18 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями) – 9 882,55 грн.
Як убачається із оскаржених податкових повідомлень-рішень та акту  перевірки № 3564/03-02-13-02/ НОМЕР_1   від 27.02.2019 “Про результати документальної позапланової невиїзної документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.”, в основу розрахунку належних до сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору контролюючим органом покладено отриманий позивачем дохід у сумі 2    635    345,12 грн., зазначений ПАТ “Укрсиббанк” у повідомленні про анулювання боргу від 23 лютого 2016 року.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржила їх у судовому порядку.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Спірні правовідносини регулюються    Конституцією України    та    Податковим кодексом України    (далі -  ПК України) в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.
Відповідно до    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Згідно зі    статтею 67 Конституції України    кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.
Відповідно до підпункту    14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України    (тут і надалі у редакції, чинній на момент прощення боргу) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами    розділу IV цього Кодексу).
Згідно з підпунктами    16.1.3,    16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України    платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом    162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України    визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Пунктом 164.1 статті 164 АК України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до підпункту «д» підпункту    164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України    до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених    статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Відтак боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді  прощення  (анулювання) суми основного  боргу  за кредитом та який був належним чином повідомлений про  прощення  (анулювання) такого  боргу,  зобов`язаний відобразити анульовану суму  боргу  у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.
Поряд із цим до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума  боргу  (кредиту) платника податку,  прощеного  (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені),  прощених  (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
З матеріалів справи вбачається, що позивач   належним чином був повідомлений про  прощення (анулювання) вказаного боргу банком, а відтак  зобов`язаний відобразити анульовану суму  боргу  у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.
Водночас аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, або штрафні санкції (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, або штрафні санкції (пені) нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
07.05.2015 набув чинності    Закон України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань»    (далі-Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. При цьому, згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ    Перехідних положень ПК України, обов`язковою умовою для застосування зазначеної норми є зміна валюти зобов`язання за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню.
Лише констатація факту   анулювання заборгованості за кредитом у розмірі  основного боргу 97  552,96 дол. США, що за курсом НБУ складає    2  635 345,12 грн. по курсу станом на 23.02.2016 року, без перевірки умов відповідних договорів, або інших документів та доказів, які б саме засвідчували факт зміни валюти зобов`язання, а не прощення боргу у валюті в переведенні у еквівалент не є свідченням встановлення всіх обставин,        що мають значення для вирішення спору.        
Суд апеляційної інстанції  вважає за необхідне зазначити про те, що ухвалою від 17 лютого 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів   Касаційного адміністративного суду передано для розгляду Великою Палатою Верховного Суду у зв`язку із наявністю виключної правової проблеми справу №826/954/17.
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати справу, посилалась не необхідність вирішення питання які саме обставини (юридичні факти) свідчать про те, що у взаємовідносинах між кредитором та позичальником відбулась зміна валюти зобов`язання.
Втім, Великою Палатою Верховного Суду ухвалою від 29 березня 2021 року повернуто відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду цю справу для розгляду і зазначено, що у постанові КАС ВС від 18 січня 2021 року (справа №120/935/19-а) судова колегія КАС ВС відповіла на одне з питань, які поставлені перед Великою Палатою.
Так, у постанові КАС ВС від 18 січня 2021 року у справі №120/935/19-а зазначено, що датою зміни валюти зобов`язання за кредитом, отриманим позивачем за кредитним договором, є, зокрема, дата підписання між кредитором та позивачем додаткової угоди до кредитного договору, відповідно до якого сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті України - гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого НБУ на день сплати.
Встановлення обставини щодо дати зміни валюти зобов`язання впливає на наявність у позивача не тільки обов`язку щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, а й на обов`язки щодо подання звітності з такого податку та сплати військового збору, за протиправне, на думку Відповідача, невиконання яких і прийнято оскаржувані індивідуальні акти.
Пославшись на приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ    Перехідних положень ПК України, суд першої інстанцій під час розгляду справи не з`ясував, чи укладалися між позивачем та банком угоди про зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, як наслідок не становлено природу прощеної (анульованої) платнику суми боргу.
Аналогічна позиція, викладена ВС у постановах від 23 квітня 2021 року у справі №280/2435/19 року та  Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17.
З урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у вище приведених постановах та з метою офіційного з`ясування всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції вживалися заходи щодо витребування від позивача доказів укладення ним та ПAT “Укрсиббанк” угод в тому рахунку і тих які стосуються   зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.
На виконання ухвали суду від 06.10.2021 року  позивачем надано кредитний договір №11306211000 від 27.02.2008 року з ПAT “Укрсиббанк” з додатками до нього. Однак вказаний договір та додатки до нього не містять доказів укладення угоди між позивачем та банком про зміну валюти зобов`язання.
Відтак, на виконання вказаних вимог суду апеляційної інстанції позивачем не надано суду доказів укладення ним з ПAT “Укрсиббанк”  угод про зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ    Перехідних положень ПК України не врегульовує виниклі між сторонами спірні правовідносини.
Отож, як слідує з обставин цієї справи, позивачу банком було прощено (анульовано) суму основного боргу, а не змінено валюту зобов`язання за таким фінансовим кредитом з іноземної валюти у гривню, що у розумінні вищенаведених норм податкового законодавства зумовлює виникнення додаткового блага та, як наслідок, зобов`язання задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього податок і військовий збір.
Роблячи висновок про неправомірність віднесення податковим органом суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитним договором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеної за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2016, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014, суд першої інстанції, посилаючись на порушення відповідачем вимог пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, не навів обставин, встановлених в ході розгляду справи, за наявності яких слід застосовувати до спірних правовідносин вказані положення законодавства.
Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Положеннями підпунктів 1.1, 1.2, 1.3 цього пункту визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, об`єктом оподаткування збором - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для  задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки норма пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. У даному випадку не відбувалося зміни валюти зобов`язання за кредитом, а відтак пункт 8 підрозділ 1    розділу XX Податкового кодексу України    не може бути застосовано до спірних правовідносин. З огляду на вищевикладене, а також те, що згідно з відомостями довідки ПАТ «Укрсоцбанк» прощена сума заборгованості позивача є сумою основного боргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у вказаній частині.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду у вказаній частині та частині стягнення з відповідача  судового збору на користь позивача слід скасувати з прийняттям  постанови про відмову у задоволенні таких вимог.
З урахуванням фактичних обставин справи щодо  задоволення апеляційної скарги відповідача, суд з урахуванням положень п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України  приходить до висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача витрат по сплаті судового збору, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню.   
Відповідно до  п.10 ч.6 ст. 12 КАС України вказана справа віднесена судом до справ незначної складності, а відтак на неї поширюються положення  пункту другого частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.
Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі № 140/1512/21 про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1  та визнання протиправним та скасування податкових повідомлень – рішень:
№0007451302 від 17.04.2019  року  в частині визначеного грошового зобов`язання  у розмірі 334  008,77 грн – основний платіж та 83  502,19 грн –штрафна санкція;
№0007471302 від 17.04.2019 в частині визначеного грошового зобов`язання  у розмірі 27834,07 грн – основний платіж та 6958,52 грн –штрафна санкція;
та стягнення з Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1  судового збору у розмірі 4523,53 грн. (чотири тисячі п`ятсот двадцять три гривні 53 копійки).
Ухвалити у вказаній частині постанову, якою у задоволенні перелічених вимог ОСОБА_1 – відмовити.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 10 листопада 2021 року.