ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9136/21 Справа № 182/5350/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 182/5350/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_2 на рішення  Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2021  року, яке ухвалене суддею Рибаковою В.В.  у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 червня 2021 року -,
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що з 02.07.2018 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні. Вказала, що нею подано до суду позов про розірвання шлюбу. Зазначила, що з червня 2020 року вона з відповідачем проживають окремо. Відповідач надає матеріальну допомогу в недостатньому розмірі. Вказала, що відповідач є громадянином Сполучених Штатів Америки, має тимчасове місце реєстрації та проживання в Україні. 
Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 12000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Індіана Сполучені Штати Америки, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот  грн. 00 коп.), на його користь в особі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Нікополь Дніпропетровської області, щомісячно, починаючи з 18.09.2020 року та до повноліття дитини.
Рішення в частині місячного платежу аліментів допущено до негайного виконання. В іншому – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати повністю та змінити рішення в частині розміру аліментів, а саме стягувати 960,50 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення судом норм процесуального та матеріального права. 
Вказує на те, що розмір аліментів, який визначено судом першої інстанції, є для нього надмірним тягарем та вкрай обтяжливим.
Вказує, що він громадянин Сполучених Штатів Америки, є інвалідом - ветераном армії, на території України він не має, як рухомого так і нерухомого майна, зокрема у нього відсутній постійний та стабільний заробіток.
Посилається на те, що суд першої інстанції не обґрунтував визначений розмір аліментів. На думку відповідача, справедливим розміром аліментів буде 960,50 грн., що є, відповідно до ст. 182 СК України, мінімальним гарантованим розміром аліментів на дитину відповідного віку. Також посилається на ст. 185 СК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2018 року, мають малолітнього сина –  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9,10). 
Згідно Довідки №3128 від 10.09.2020 року та Акту №270 від 10.09.2020 року (а.с.11,12), дитина проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач проживає окремо від родини, матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надає в недостатньому розмірі. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 18.09.2020 року до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції керувався ст.ст. 180, 182 СК України та виходив з принципу рівності участі батьків у матеріальних витратах щодо дитини, з обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, відсутності доказів спроможності надавати відповідачем матеріальну допомогу на утримання дитини саме в розмірі 12000,00 грн. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та визначеним розміром аліментів з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від   20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів та визначаючи його в розмірі 2500 тисяч гривень 00 копійок, суд першої інстанції врахував всі вищепередбачені обставини, зокрема матеріальне становище сторін, те, що відповідач офіційно не працює, регулярного заробітку не має, є працездатним, інших аліментних зобов`язань не має, дійшов обґрунтованого висновку, що саме розмір аліментів у 2500,00 грн., відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини, принципу рівності прав дітей та буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не обґрунтував визначений розмір аліментів, та справедливим розміром аліментів, на його думку, є 960,50 грн., оскільки, відповідно до ст. 182 СК України, є мінімальним гарантованим розміром аліментів на дитину відповідного віку, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.
Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» установлений у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривень. Таким чином, 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 960,50 грн.
При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. 
Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, на батьків покладається обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття, при цьому, при визначенні розміру аліментів у першу чергу слід акцентувати увагу на захисті прав дитини, забезпеченні належних умов проживання та її гармонійному розвитку.
Тому, твердження відповідача щодо скрутного матеріального становища, відсутності доходу, колегія суддів вважає не прийнятними з огляду на відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати та працевлаштування, а забезпечення належного рівня життя своїй дитині є обов`язком батьків. Докази, надані відповідачем, що він є пенсіонером (а.с.115), колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не свідчать про неможливість сплачувати аліментів у визначеному судом розмірі та про фізичні обмеження відповідача за станом здоров`я. Посилання відповідача, що після служби у Збройних силах США, у нього є хронічні захворювання та проблеми зі здоров`ям, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.
Відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних документальних доказів його неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2021  року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: