ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 жовтня 2021 року           справа №360/2028/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Геращенко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року по справі №360/2028/21 (суддя І інстанції Шембелян В.С., повний текст рішення складено 14 червня 2021року у м. Сєверодонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,-

                                                       УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Луганській області про стягнення середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2020р. по 22.03.2021р. включно на загальну суму 89 606,85 грн. (а.с. 1-20).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління поліції охорони в Луганській області на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2020р. по 22.03.2021р. на загальну суму 29 822,76 грн. Стягнуто з Управління поліції охорони в Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 92-97).
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано порушення позивачем встановленого строку звернення до суду. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що відповідальність перед колишнім співробітником за виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні з публічної служби не визначена нормами спеціального законодавства, не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості. Окрім того, обсяг відповідальності визначений судом першої інстанції є непропорційним і несправедливим як по відношенню до відповідача, так і по відношенню до його працівників (а.с. 103-107).
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 23.11.2016 р., проходив службу з 24 серпня 2006 року по 06 листопада 2015 року в органах внутрішніх справ, з 07 листопада 2015 року по 10 червня 2020 року в Управлінні поліції охорони в Луганській області (а.с. 26-27).
Згідно з витягом з наказу Управлінні поліції охорони в Луганській області від 10 червня 2020 року № 51 о/с відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» позивача звільнено зі служби (за власним бажанням) з 10.06.2020р. (а.с. 25).
При звільненні зі служби позивачу не була виплачена одноразова грошова допомога, передбачена статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2020р. у справі № 360/3366/20 частково задоволено позов позивача. Визнано протиправною та скасовано наказ Управління поліції охорони в Луганській області від 27 серпня 2020 року № 75 о/с «По внесення змін до наказів» в частині внесення змін до наказу Управління поліції охорони в Луганській області від 10 червня 2020 року № 51 о/с (а.с. 28-34).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 р. у справі № 360/2846/20 (набрало законної сили 13.03.2021р.) задоволено повністю позов позивача. Визнано протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області щодо не проведення нарахування та виплати в день звільнення 10 червня 2020 року, позивачеві одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби. Зобов`язано Управління поліції охорони в Луганській області внести зміни до наказу № 51 о/с від 10 червня 2020 року відносно позивача щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби. Зобов`язано Управління поліції охорони в Луганській області нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби (а.с. 35-39).
На виконання рішення суду позивачу на картковий рахунок відповідачем 22.03.2021р. було перераховано суму одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 29819,64 грн., що також підтверджено платіжним дорученням від 22.03.2021р. № 0500035004, від 22.03.2021 № 0500035003 (а.с. 78, 79).
На адресу відповідача направлені адвокатські запити від 26.03.2021р. та 29.03.2021р., в яких останній просив, серед іншого, надати роз`яснення щодо надходження на картковий рахунок позивача від Управління поліції охорони в Луганській області 22.03.2021р. грошових коштів в сумі 29 816,64 грн. та надати розрахунок середньоденного грошового забезпечення позивача та здійснити нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку (а.с. 40-41, 42).
06.04.2021р. надана відповідь № 732/43/32, в якій відповідач зазначив, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10.02.2021р. у справі № 360/2846/20 виконано в повному обсязі, тому вимога про здійснення нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку на користь позивача є необґрунтованою та безпідставною (а.с. 43).
Згідно з розрахунковими листками за квітень та травень 2020 року грошове забезпечення позивача, з якого обчислюється середньоденне грошове забезпечення поліцейського, за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, складає: за квітень 2020 року 9765,08 грн. (посадовий оклад 1700,00 грн., оклад за спеціальним званням 1000,00 грн., щомісячна премія 5019,30 грн., індексація 990,04 грн.), за травень 2020 року 9765,44 грн. (посадовий оклад 1700,00 грн., оклад за спеціальним званням 1000,00 грн., щомісячна премія 5159,70 грн., індексація 990,04 грн.), разом 19530,52 грн. (а.с. 45). 
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Судом першої інстанції позов задоволено частково. Позивачем апеляційна скарга не подавалась, а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами, які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України. 
З огляду на неврегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
Отже, апеляційна скарга відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього на користь позивача відшкодування у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні є необґрунтованою. 
В той же час, розмір такого відшкодування, визначений судом першої інстанції, підлягає зміні, тому апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки; вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум; відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, в якій зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 викладені наступні правові висновки: «Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.» 
Необхідність застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який регулював би питання розрахунку середньої заробітної плати військовослужбовця, до спірних правовідносин слід застосовувати загальні положення, що регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників, в частині визначення періоду, за який враховується середня заробітна плата.
Механізм обчислення середньої заробітної плати визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100(далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.
Згідно з розрахунковими листками за квітень та травень 2020 рік грошове забезпечення позивача, з якого обчислюється середньоденне грошове забезпечення поліцейського, за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, складає: за квітень 2020 року 9765,08 грн., за травень 2020 року 9765,44 грн., загалом 19530,52 грн.. Середньоденне грошове забезпечення складає 488,26 грн. (19530,52 грн. / 40 робочих дня (квітень 2020 року - 21 робочих днів, травень 2020 року - 19 робочих днів)).
Затримка розрахунку при звільненні на час розгляду даної справи становить 204 робочих днів за період з 11.06.2020р. по 22.03.2021р. включно (червень 2020 року - 14, липень 2020 року - 23, серпень 2020 року - 20, вересень 2020 року - 22, жовтень 2020 року - 21, листопад 2020 року - 21, грудень 2020 року - 22, січень 2021 року - 19, лютий 2021 року - 20, березень 2021 року - 22).
Відповідно, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в арифметичному обчисленні складає 99605,04 грн. (середньоденне грошове забезпечення 488,26 грн. х 204 робочих дні затримки розрахунку при звільненні).
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає, що наявні підстави для застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до статті 117 Кодексу законів про працю України.
Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування позивачу за час затримки розрахунку взяв до уваги розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.
Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 29,94% визначена судом в розмірі 29 822,76 грн.
Колегія суддів апеляційного суду в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог. 
В той же час, судом першої інстанції при обґрунтуванні суми, що підлягає стягненню, фактично враховано лише один із критеріїв - розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; інші обставини, які впливають на цей розмір, ніяк враховано не було. 
Зазначене виправляється судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. по справі № 761/9584/15-ц.
В цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:
«72. … Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
…
86. … оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
…
91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
…
93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).».
Щодо дій відповідача, то як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між сторонами виник спір щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги внаслідок реальних підстав звільнення зі служби в поліції (пункт 8 статті 77 ЗУ від 02.07.2015 р. № 580-VIII у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)) та видання наказу від 27 серпня 2020 року № 75 о/с «По внесення змін до наказів» в частині внесення змін до наказу Управління поліції охорони в Луганській області від 10 червня 2020 року № 51 о/с.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2020р. у справі № 360/3366/20 частково задоволено позов позивача. Визнано протиправною та скасовано наказ Управління поліції охорони в Луганській області від 27 серпня 2020 року № 75 о/с «По внесення змін до наказів» в частині внесення змін до наказу Управління поліції охорони в Луганській області від 10 червня 2020 року № 51 о/с (а.с. 28-34).
Наведеним судовим рішенням також було встановлено, що позивач з 12 червня 2020 року проходить службу у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області на посаді контролера 1 категорії першого взводу охорони першого підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (для забезпечення безпеки учасників судового процесу та охорони Лисичанського міського суду Луганської області).
Під час розгляду справи судом не було встановлено, що невиплата відповідачем належних позивачеві сум була обумовлена проявом грубого свавілля. 
Оскільки питання щодо наявності права на отримання одноразової грошової допомоги було предметом розгляду у справі №360/2846/20 (набрало законної сили 13.03.2021р.) та саме судовим рішенням у зазначеній справі було підтверджено таке право, враховуючи, що виплата одноразової допомоги здійснена відповідачем через шість робочих днів після набранням судовим рішенням законної сили, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також розміру майнових втрат, суд вважає за необхідне зменшити розмір компенсаційних виплат та стягнути на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2000,00 грн..
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у подібних правовідносинах в постанові від 21.04.2021р. у справі № 360/3574/19.
Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року по справі №360/2028/21 – задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року по справі №360/2028/21 – змінити.
В резолютивній частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року по справі №360/2028/21:
- в абзаці другому слова і цифри «29822,76 грн (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять дві грн 76 коп.)» замінити словами і цифрами «2000 грн. (дві тисячі) гривні».
В решті рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року по справі №360/2028/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 19 жовтня 2021 року. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     Т.Г. Гаврищук

Судді                                                                                                        А.А. Блохін

                                                                                                                            І.В. Геращенко