ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 листопада 2021 року           справа №200/3412/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління  соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2021 року по справі №200/3412/21-а  (суддя 1-ї інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
-визнати протиправною відмову відповідача щодо надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та прийняті відповідного рішення, що не відповідає Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинністьЗакону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб, видачі посвідчення «Члена сім`ї загиблого»;
-визнати право на користування пільгами, як вдові інваліда 3 групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, захворювання, інвалідність та смерть якого пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС передбачених ст..ст 7,10 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
-зобов`язати відповідача видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого».
В обґрунтування позову зазначила, що відмова відповідача є  протиправною та такою, що порушує законні права позивача  щодо встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана та на видачу документа на пільгу.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області щодо видачі ОСОБА_1 «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Зобов`язано управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області встановити ОСОБА_1  статус члена сім`ї загиблого інваліда війни, відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Зобов`язано управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області видати позивача відповідне «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішення питання розподілу судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивача, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а не в зв`язку з захистом Батьківщини, або внаслідок бойових дій у складі діючої армії, отримана в мирний час в державі, яка не входить до переліку країн, визначених постановою КМУ №63 від 08.02.1994 року, де велись бойові дії.
Зазначене не дає законних підстав для встановлення позивачу статусу особи, на яку поширюється  чинність ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині відмови в задоволенні позову, яка сторонами не оскаржується.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-13)
ОСОБА_2 за життя був  особою з інвалідністю 3 групи і мав право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.14, а також мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с.14)
Витяг протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол № 53 від 02 лютого 2021 року) свідчить, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті,   пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.23)
На звернення позивача до УСЗН Покровської міської ради Донецької області про встановлення їй статусу та видачу посвідчення «Члена сім`ї загиблого» відповідач повідомив про відсутність підстав для встановлення дружинам померлих ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так як смерть чоловіка  пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а не в зв`язку з захистом Батьківщини, або внаслідок бойових дій у складі діючої армії тощо (а.с.24)
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач, як дружина померлого ОСОБА_2 , який за життя мав статус ветерану війни та був особою, на яку в порядку статті 10 Закону № 3551-XII поширюється його чинність. 
Отже, позивач має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно до статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
На підставі пункту 1 частини другої  статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;.
  Відповідно до пункту 1 частини першої  чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
 Цією ж статтею визначено, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.
 За приписами частини першої статті 18 Закону №3551 ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
 На виконання вищевказаної норми Закону №3551 постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі – Положення).
Абзацом першим пункту 2 Положення визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Відповідно до пункту 4 Положення особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Згідно абзацу другого пункту 7 Положення  «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.
 Зміст статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дає підстави для висновку, що чинність цього Закону поширюється, зокрема, на сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів.
Таким чином, для вірного вирішення цього спору слід було насамперед встановити статус померлого чоловіка позивача в розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №797).
Статтею 10 Закону №796 встановлено,  що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Примітка до вказаної статті закріплює, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Як свідчить довідка № 1945/39 видана  військовою частиною № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 був покликаний на навчальні військові збори під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС  та виконував обов`язки по ліквідації аварії  у військовій частині НОМЕР_1 у період з 16 лютого 1988 року по 2 травня 1988 року (сімдесят сім днів) (а.с.22) 
Військовий квиток містить інформацію про проходження ОСОБА_2  спеціальних зборів у військовій частині НОМЕР_1 у період з 14 лютого 1988 року по 29 квітня 1988 року по  ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні, де він отримав дозу опромінення Вісім, 47 бер (а.с.18)
Таким чином ОСОБА_2 мав статус військовослужбовця, який брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та йому видано посвідчення ветерана війни -  інваліда війни.
Як вбачається з витягу протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол № 53 від 02 лютого 2021 року) захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті,   пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Підсумовуючи вищевикладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що дружина ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав статус ветерана війни, є особою, на яку в порядку статті 10 Закону № 3551-XII поширюється його чинність. 
Отже, позивач має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення. 
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно дійшов висновку про протиправність дій  відповідача, рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для її задоволення і скасування рішення.
Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління  соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2021 року по справі №200/3412/21-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2021 року по справі №200/3412/21-а – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 08 листопада 2021 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                       І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                      А.В. Гайдар

                                                                                                     І.В. Сіваченко