Справа № 442/3542/21                                Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3162/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

28 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 серпня 2021 року, ухвалене в складі головуючого судді Нагірної О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

в травні 2021 року позивачка звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 3 000 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування позову посилалась на те, що з 2016 по червень 2019 року проживала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем, за час якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2019 року позивач із дітьми проживає окремо. Відповідач не бере участі у вихованні дітей, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має можливість таку допомогу надавати.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 серпня 2021 рокупозов задоволено частково. Вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 1 500 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Судом вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1 500 грн. 00 коп. є достатніми для двох дітей. Так, відповідач є забезпеченою особою, займається приватним бізнесом, має досить високий дохід, оскільки товар реалізовує на ринку в смт. Східниця та через інтернет - магазин. Житлом забезпечений, має у власності транспортний засіб, його обслуговування відповідачу, на думку апелянта, обходиться не менше аніж 3 000 грн. 00 коп. на місяць. Заперечень щодо наявності бізнесу та транспортного засобу на момент постановлення рішення від відповідача не поступало. Діти проживають з позивачкою, відповідач участі у вихованні дітей не бере та добровільно відмовляється від надання допомоги на їх утримання. Крім того, в дітей та позивача наявні хвороби, на лікування яких необхідні витрати. Позивач перебуває у декретній відпустці, доходи є незначними, у зв`язку з вищенаведеним, вважає, що для забезпечення потреб спільних з відповідачем дітей в нормальному харчуванні, лікуванні, одязі, тощо, відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей по 3 000 грн. 00 коп. на кожну дитину.
Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 серпня 2021 року скасувати частково і змінити, вказавши в частині стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 3 000 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподілу судових витрат позивачем в апеляційному порядку не оскаржується.
08 жовтня 2021 року судом апеляційної інстанції отримано відзив відповідача ОСОБА_2 . Останній вважає, що викладені позивачем в апеляційні скарзі твердження є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Просить у задоволенні апеляційної скарги  ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 серпня 2021 року залишити без змін.
В свою чергу, від апелянта ОСОБА_1 27 жовтня 2021 року надійшли заперечення на відзив, зміст яких аналогічний доводам позовної заяви та апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
Судом встановлено, що з 2016 року по червень 2019 року сторони у справі проживала у незареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу у сторін народились двоє дітей,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на момент звернення до суду з вказаним позовом, а також на час розгляду справи апеляційним судом, проживають з матір`ю, що не заперечується відповідачем.
Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Згідно із частиною першою та другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною першою цієї статті Кодексу визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною першою – четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Аналогічні положення щодо обов`язку доказування і подання доказів містяться у статті 81 цього Кодексу.
Установивши, що батько дітей є особою працездатного віку, не заперечив факту необхідності сплати аліментів на дітей, беручи до уваги розмір мінімальної заробітної плати, а також розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у 2021 році, суд першої інстанції, урахувавши якнайкращі інтереси дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі по 1 500 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно. На думку колегії суддів, такий розмір відповідає критеріям необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін.
При цьому судом першої інстанції вірно враховано, що позивачкою не доведено факту зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю, від якої ним отримуються високі доходи, а також щодо наявності у нього транспортного засобу.
За приписами частини другої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи наведені положення, колегія суддів не досліджує докази, додані позивачкою до апеляційної скарги щодо стану її здоров`я та здоров`я дітей сторін, а також зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю, оскільки позивачкою не доведено неможливість їх подання до суду першої інстанції з об`єктних причин. Посилання в апеляційній скарзі як на обґрунтованість долучення цих доказів на стадії апеляційного перегляду, отримання позивачкою відзиву на позову заяву після ухвалення оскаржуваного рішення, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, є безпідставними, адже з огляду на час подання відзиву (наступний день після ухвалення судом першої інстанції рішення), такий судом першої інстанції також не враховано.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки під час вирішення справи правильно застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні. 
Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 28 жовтня 2021 року.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 серпня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                С.М. Копняк
Судді:                                                                        С.М. Бойко
А.В. Ніткевич