ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1119/21  Номер провадження 22-ц/814/2533/21	Головуючий у 1-й інстанції Гальонкіна Ю.С.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.
Секретар Гречка Є.В.

за участю: представника апелянта (стягувача) – адв. Тимохіної Л.С. 
скаржника (боржника) ОСОБА_1 , представника скаржника – адв. Босенко Т.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Тимохіної Людмили Сергіївни
на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2021 року
у справі за скаргою ОСОБА_1  на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2021 року скаргу  ОСОБА_1  на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), задоволено.
Визнано протиправними дії та бездіяльність начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо відмови зняти арешт з нерухомого майна - 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , який було накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського (Октябрського) районного управління юстиції у м. Полтаві Явір Ю.О. від 20.04.2012 року по ВП №17628360, згідно виконавчого листа №2-1816/10 від 19.02.2010 року, 
Зобов`язано начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешт з нерухомого майна - 1/4 частини квартири  АДРЕСА_1 , що належить  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського (Октябрського) районного управління юстиції у м. Полтаві Явір Ю.О. від 20.04.2012 року по ВП №17628360, згідно виконавчого листа №2-1816/10 від 19.02.2010 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою районного суду, стягувачем у виконавчому провадженні ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Тимохіної Людмили Сергіївни подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2021 року та протокольну ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника стягувача про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №554/11167/19, що наразі перебуває у провадженні Верховного Суду, та направити справу №554/1119/21 до Октябрського районного суду м. Полтави для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів скарги вказує, що матеріалами справи та матеріалами виконавчого провадження №36854684 не було встановлено, що орган ДВС виконав рішення та склав оновлений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у рамках виконавчого провадження №36854684. Відтак, оскільки у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, то відсутні правові підстави для зняття арешту з належного йому майна.
Окрім того, зауважує, що на даний час Верховним Судом переглядається рішення місцевого та апеляційного суду з приводу розміру заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_1 , відтак, наявні підстави для зупинення провадження у даній справі, до вирішення відповідного питання судом касаційної інстанції. При цьому, місцевим судом, всупереч вимогам закону та обставинам справи, у задоволенні клопотання про зупинення провадження було відмовлено.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року у прийнятті до провадження апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Тимохіної Л.С. в частині оскарження ухвали (протокольної) Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2021 року, відмовлено та повернуто скаржнику.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, вислухавши пояснення учасників процесу вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якій прохав:
- визнати протиправними дії та бездіяльність начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо відмови зняти арешт з нерухомого майна – 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського (Октябрського) районного управління юстиції у м. Полтаві Явір Ю.О. від 20.04.2012 року по ВП №17628360, згідно виконавчого листа №2-1816/10 від 19.02.2010 року 
- зобов`язати начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешт з вказаного нерухомого майна.
На обґрунтування доводів скарги посилається на те, що постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Цимбалюк Ю.О. від 25.02.2010 року було відкрито виконавче провадження №17628360 на підставі виконавчого листа, виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку кожного місяця, починаючи з 09.11.2009 року і до досягнення повноліття дітьми.
27.10.2010 року вищевказане виконавче провадження закрито у зв`язку з тим, що боржник проживає на території Російської Федерації, однак 18.11.2010 року відновлено за заявою позивача.
20 квітня 2012 року постановою державного виконавця Явір Ю.О. по виконавчому провадженню №17628360 накладено арешт на нерухоме майно, а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , із забороною боржнику відчуження будь-якого майна, яке йому належить, у зв`язку із заборгованістю по сплаті аліментів.
29 грудня 2012 року державним виконавцем Явір Ю.О. винесено постанову про закінчення вищевказаного виконавчого провадження на підставі п.10 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».
На підставі заяви стягувача від 04.03.2013 року про примусове виконання виконавчого листа №2-1816/10 державним виконавцем Коліньком О.В. 27.03.2013 року було відкрито виконавче провадження №36854684.
Відповідно до довідки про сплату аліментів №22768 від 23.08.2018 року борг у сумі 3520,54 грн. по ВП №17628360 сплачено боржником ОСОБА_1 .
На даний час ОСОБА_5 та ОСОБА_3 достягли повноліття і стягнення по ВП №36854684 відбувається лише на утримання ОСОБА_4 .
Будь-яка заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6 відсутня.
У зв`язку з відсутністю заборгованості зі сплати аліментів у ВП №17628360 заявник звернувся до Шевченківського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна , що належить боржнику – 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , однак листом начальника Шевченківського ВДВС від 28.01.2021 року заявнику ОСОБА_7 відмовлено у знятті арешту з його нерухомого майна та рекомендовано звернутися до суду.
Заявник вказує, що, оскільки заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці по ВП №36854684 на теперішній час відсутня, то і відсутні підстави для звернення стягнення на майно боржника, а відтак, немає необхідності у збереженні арешту на майно боржника.

У подальшому, як зазначено вище, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, задоволено (а.с.92-96).).

Задовольняючи скаргу, районний суд виходив із того, що у зв`язку з закінченням виконавчого провадження ВП №17628360, в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно скаржника та наявністю в матеріалах справи доказів про відсутність заборгованості по даному виконавчому провадженню, суд вважає, що підстав для подальшого застосування арешту майна немає. Однак, державним виконавцем при закінченні цього виконавчого провадження арешт на майно боржника безпідставно не був знятий, а тому такий підлягає зняттю за рішенням суду.

Проте, такий висновок місцевого суду не відповідає встановленим по справі обставинам та нормам закону, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч.ч.1-2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За приписом ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент накладення такого арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. 

Частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (частина друга статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2010 року по цивільній справі №2-1816/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку кожного місяця, але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи стягнення з 09.11.2009 року і до досягнення повноліття дітьми. На підставі вказаного рішення суду, 19.02.2010 року видано виконавчий лист.
Установлено також, що 25 лютого 2010 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Цимбалюк Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №17628360, на підставі звернення стягувача ОСОБА_2 
20 квітня 2012 року, у зв`язку з утворенням у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів по ВП №17628360, державним виконавцем Явір Ю.О. винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на 1/4 частину квартири  АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , із забороною боржнику відчуження будь-якого майна, яке йому належить.
29 грудня 2012 року державним виконавцем Явір Ю.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №17628360 на підставі п.10 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки встановлено, що боржник  ОСОБА_1  зареєстрований в Російській Федерації (згідно даних листа Шевченківського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №9000 від 28.01.2021 року, а.с.8).
27 березня 2013 року, на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 від 04.03.2013 року про примусове виконання виконавчого листа №2-1816/10 державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Коліньком О.В., відкрито виконавче провадження - №36854684.
Згідно довідки Шевченківського ВДВС ГТУЮ в Полтавській області №22768 від 23.04.2018 року боржник ОСОБА_1 сплатив борг по ВП №17628360 на користь ОСОБА_2 відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2012 року на суму 3520,54 грн (а.с.6).

05 січня 2021 року, ОСОБА_1 звернуся до Шевченківського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, що належить боржнику - 1/4 частину квартири  АДРЕСА_1 , враховуючи відсутність заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №17628360 (а.с.7).

З відповіді Шевченківського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 28.01.2021 року за вих. №9000 вбачається, що виконавче провадження №17628360 завершено на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (старої редакції закону) у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 01.02.2015 року матеріали виконавчого провадження ВП №17628360 знищені. При цьому вказано, що завершення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (старої редакції закону) не передбачає зняття арешту з майна боржника (а.с.8).

Як на підставу для зняття арешту з майна, що було взято до уваги місцевим судом при постановленні оскаржуваної ухвали, скаржник посилався на те, що, з довідки Шевченківського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про розрахунок заборгованості від 08.02.2021 року №10213, вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня, переплата складає 406,36грн (а.с.9-10).

Проте, місцевим судом не було враховано, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2020 року у справі №554/11167/19, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03 червня 2020 року, скаргу ОСОБА_2 , задоволено частково.
Визнано протиправними дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) по складанню ним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06 грудня 2019 року № 82565 у рамках виконавчого провадження №36854684 з примусового виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2010 року №2-1816/10 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей за період з 02 січня 2011 року по 01 грудня 2019 року.
Зобов`язано державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) скласти оновлений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у рамках виконавчого провадження № 36854684 з примусового виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2010 року №2-1816/10 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей за період з 02 січня 2011 року по 01 грудня 2019 року, врахувавши до даного розрахунку заборгованість боржника зі сплати аліментів в частині джерела та розміру заробітку (доходу), викладену у заяві одержувачки аліментів від 27 березня 2019 року та підтверджену документами: довідкою-розрахунком Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 14 листопада 2012 №40600; довідками Октябрського ВДВС м. Ліпецька Управління Федеральної служби судових приставів по Ліпецькій області Російської Федерації від 07 червня 2011 року №30777/11/02/48; від 08 вересня 2011 року № 50726/11/02/48; від 16 грудня 2011 року №57219/11/02/48; від 11 січня 2012 року №309/12/02/48; постановами судового пристава-виконавця Октябрського ВДВС м. Липецька Федеральної служби судових приставів по Ліпецькій області Російської Федерації від 09 червня 2015 року про закінчення виконавчого провадження і повернення виконавчого документу стягувачу та від 11 лютого 2016 року про внесення змін до постанови про розрахунок заборгованості з аліментів від 31 травня 2015 року у виконавчому провадженні №7440/11/02/48, здійснивши визначення та нарахування сум заборгованості боржника у національній валюті України.
У подальшому, ухвалою Верховного Суду від 31.07.2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі (а.с.43-44).

З наведеного вбачається, що наразі ОСОБА_2 оспорюється факт належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по сплаті аліментів та факт відсутності у нього заборгованості по їх сплаті.
Так, постановою Полтавського апеляційного суду від 03 червня 2020 року, яка набрала законної сили, зобов`язано державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) скласти оновлений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у рамках виконавчого провадження №36854684 з примусового виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2010 року №2-1816/10 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей за період з 02 січня 2011 року по 01 грудня 2019 року.
При цьому, доказів здійснення відповідного, оновленого, розрахунку державним виконавцем, з якого би вбачалась відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання дітей, з урахуванням даних розрахунку заборгованості боржника зі сплати аліментів в частині джерела та розміру заробітку (доходу), викладену у заяві одержувачки аліментів від 27 березня 2019 року та підтверджену документами: довідкою-розрахунком Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 14 листопада 2012 №40600; довідками Октябрського ВДВС м. Ліпецька Управління Федеральної служби судових приставів по Ліпецькій області Російської Федерації від 07 червня 2011 року №30777/11/02/48; від 08 вересня 2011 року №50726/11/02/48; від 16 грудня 2011 року №57219/11/02/48; від 11 січня 2012 року №309/12/02/48; постановами судового пристава-виконавця Октябрського ВДВС м. Липецька Федеральної служби судових приставів по Ліпецькій області Російської Федерації від 09 червня 2015 року про закінчення виконавчого провадження і повернення виконавчого документу стягувачу та від 11 лютого 2016 року про внесення змін до постанови про розрахунок заборгованості з аліментів від 31 травня 2015 року у виконавчому провадженні №7440/11/02/48, матеріали справи не містять.

Згідно з пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки належних та допустимих доказів дійсності факту виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед ОСОБА_2 скаржником не надано, то підстави для зняття арешту з 1/4 частини квартири  АДРЕСА_1 , відсутні.
Відтак, державним виконавцем, у відповідності до норм закону, правомірно та обгрунтовано не було знято арешту з належного боржнику майна.

Окрім того, згідно положень ч.3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження»  у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Також, відповідно до ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 , зокрема її прохальної частини, вбачається, що боржник прохав визнати протиправними дії та бездіяльність саме начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо відмови зняти арешт з належного йому та зобов`язати начальника вказаного відділу державної виконавчої служби у зняти арешт з вказаного нерухомого майна.
При цьому, з наведених вище норм ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що начальник відповідного відділу державної виконавчої служби знімає своєю постановою арешт з майна у разі виявлення порушення порядку його накладення. Проте, матеріалами справи не було встановлено порушення порядку накладення арешту на майно боржника, відтак у начальник відповідного відділу державної виконавчої служби не виникло обов`язку зняття такого.
Відтак, оскільки нормою закону на начальника відповідного відділу державної виконавчої служби не покладено прямого обов`язку щодо зняття арештів з майна, доказів порушення начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) чи його підлеглими (що б обумовило обов`язок начальника відділу ДВС на здійснення відповідного контролю та усунення виявлених порушень) норм закону в межах розгляду питання щодо зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 скаржником не надано, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність даної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про відмову в задоволенні скарги боржника у повному обсязі.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, та такими, що заслуговують на увагу.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Тимохіної Людмили Сергіївни, - задовольнити.
Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2021 року, - скасувати.
Постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1  на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:                                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ:                                                                        Г.Л. Карпушин

                                                                               О.Ю. Кузнєщова