Ухвала
01 жовтня 2021 року
м. Київ                                                                        
 
справа № 551/736/19
провадження № 61-15272ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 28 квітня 
2021 року у складі судді Сиволапа Д. С. та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року у складі колегії суддів: Триголова В.М., Лобова О. А., Дорош А. І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» (далі - ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків. 
 
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що на підставі договору оренди землі 
від 12 січня 2017 року, між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та  ОСОБА_1 , товариство є орендарем належної ОСОБА_1 земельної ділянки площею 6,00 га, кадастровий номер 5325783800:00:020:0060, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний договір належним чином зареєстрований 14 квітня 2017року та укладений строком на 7 років, а томупозивач набув права користування земельною ділянкою відповідача 
до 14 квітня 2024 року.
 
Зазначає, що товариство використовувалоземельну ділянку за її цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі виплачувало відповідачуорендну плату. 
 
У березні 2019 року позивачу стало відомо, що 16 березня2019 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. прийнято рішення про припинення права оренди ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» щодо вказаної вищеземельної ділянки, належної       ОСОБА_2 ,на підставі угоди про дострокове розірвання договору оренди землі, укладеної 12вересня 
2017 рокуміж ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та  ОСОБА_1 . 
 
Вказуєна те, що товариство не укладало з    ОСОБА_1  угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки ні у 2017, ні у 2019 році. Крім того,    ОСОБА_1 не звертався до ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» з приводу виділення земельної ділянки в натурі для її подальшого самообробітку.
 
На зазначеній земельній ділянці у період з серпня 2018 по квітень 
2019 позивачем були проведені сільськогосподарські роботи у вигляді розпушування ґрунту, боронування ґрунту з внесенням добрив, культивація ґрунту під посів, посів соняшника та інше.
 
У квітні 2019 року відповідач у порушення договірних зобов`язань із застосуванням найманої техніки задискував засіяну позивачем спірну земельну ділянку, внаслідок чого було знищено 6 га посівів соняшнику, чим завдано підприємству збитки (прямі та непрямі) на загальну суму 119 486,88 грн.
 
Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування збитків 119 486,88 грн.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 28 квітня 
2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду 
від 14 липня 2021 року, у задоволенні позову ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» відмовлено.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», у якій заявник просив рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 28 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявник отримав 12 серпня 2021 року, що підтверджується копією конверту з апеляційного суду.
 
За змістом частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Ураховуючи наведене, причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником, є поважними, підтверджені належними доказами, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження поновленню.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 119 486,88 грн, яка станом на 01 січня 
2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00).
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики 
 
Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання. Доводи заявника полягають у незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, а саме того, що будучи стороною угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 12 лютого 2017 року, за умовами якої сторони погодили, що після 31 грудня 2018 року не вважають себе обтяженими будь-якими правами і обов'язками щодо випливали з договору оренди землі, орендар після спливу такого строку навесні 2019 року на власний ризик продовжив обробіток земельної ділянки та засіяв належну відповідачу земельну ділянку соняшником, що однак не обґрунтовуєфундаментальність вирішених у справі правових питань.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 
07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, відсутні підстави вважати, що розгляд справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 28 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак