ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7399/21 Справа № 183/1839/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Деркач Н.М.,
       суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
       за участю секретаря: Усик А.Д., 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року про забезпечення позову за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, - 

В С Т А Н О В И В:

       У березні 2021 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , в якому позивачі просять стягнути з відповідача грошові кошти, передані в якості авансу, за попереднім договором, укладеним між сторонами 26.01.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В., в рахунок сплати ціни продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1334 га, кадастровий номер 1223285000:02:003:0623, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1660800 гривень (один мільйон шістсот шістдесят тисяч вісімсот гривень). Крім того позивачі просять стягнути з відповідача спричинену їм моральну шкоду у розмірі 250000 гривень. 
       Одночасно з позовною заявою позивачі подали до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на: -житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та має наступні характеристики - житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 195,8 кв. м, житловою площею 43,7 кв.м., літня кухня - лазня літ. «Б», споруди № 1-3, І, ІІ; -земельну ділянку площею 0,1334 га, кадастровий номер 1223285000:02:003:0623, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
       Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ними пред`явлено позов про відшкодування заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу у розмірі 1 660 800 грн., а також моральної шкоди у розмірі 250000 гривень.
       Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року заяву позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову, задоволено частково. 
       Вжито заходи щодо забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 до ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, шляхом накладення арешту в межах суми позовних вимог у розмірі 1660800 гривень (один мільйон шістсот шістдесят тисяч 800 гривень) на: -житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та має наступні характеристики - житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 195,8 кв. м, житловою площею 43,7 кв.м., літня кухня - лазня літ. «Б», споруди № 1-3, І, ІІ; -земельну ділянку площею 0,1334 га, кадастровий номер 1223285000:02:003:0623, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
       Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам, та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.
       Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку відповідачки, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог.
       Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.
       Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою сторони має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
       Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії;3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
       Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості та моральної шкоди.
       В заяві про забезпечення позову позивачі посилаються на імовірність відчуження відповідачкою свого нерухомого майна, а саме будинку та земельної ділянки, і як наслідок - неможливість виконання рішення суду у майбутньому.
       Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції не пересвідчився у тому, що невжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, не врахував відповідність виду забезпечення позову, який просять застосувати позивачі, позовним вимогам, та помилково дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок відповідача.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Як вбачається із матеріалів справи, заявники, звертаючись до суду першої інстанції, не навели правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надали додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.
       Колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будинок та земельну діялнку відповідача є неспівмірним із заявленими позивачами вимогами та таким, що буде обмежувати права власника.
       Відповідно до п. 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам. 
       Таким чином, суд першої інстанції не врахував вищевикладених обставин, не перевірив наявності правових підстав у позивача заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту.
       Апеляційний суд приходить до висновку, що застосування такого засобу забезпечення позову як арешт, позивачами належним чином не вмотивовано і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності. 
       Між тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
       Приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір щодо нерухомого майна, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивачів, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо будинку та земельної ділянки відповідачки.
       Заборона відчуження спірного нерухомого майна не обмежить прав відповідачки на користування та володіння вказаним нерухомим майном.        
       Безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідачки про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
       Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду, щодо необхідності забезпечення позову, фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними. 
       Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви позивачів про забезпечення позову, шляхом заборони відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо: - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та має наступні характеристики - житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 195,8 кв. м, житловою площею 43,7 кв.м., літня кухня - лазня літ. «Б», споруди № 1-3, І, ІІ; - земельної ділянки площею 0,1334 га, кадастровий номер 1223285000:02:003:0623, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а у задоволенні іншої частині вимог заяви про забезпечення позову необхідно відмовити. 
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року - скасувати.
       Заяву позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову - задовольнити частково.
       Вжити заходи щодо забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 до ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, шляхом заборони відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо:
       - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та має наступні характеристики - житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 195,8 кв. м, житловою площею 43,7 кв.м., літня кухня - лазня літ. «Б», споруди № 1-3, І, ІІ; 
       - земельної ділянки площею 0,1334 га, кадастровий номер 1223285000:02:003:0623, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
       У задоволенні іншої частині вимог заяви про забезпечення позову - відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення. 

       Судді:                                                                Н.М. Деркач
                                                                                                                                                                               М.М. Пищида
                                                                                                                                                                               І.Ю. Ткаченко