ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1973/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/1432/21 Категорія: 304080000 	Ігнатенко Т. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       18 листопада 2021 року                 м. Черкаси        
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2021 року (повний текст судового рішення виготовлено 03 вересня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна», страхова компанія) про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування.
Позов обґрунтовано тим, що 22 листопада 2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автобус марки «БАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , рухаючись по автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань на 65км+200м, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 помер у Смілянській центральній районній лікарні ІНФОРМАЦІЯ_4 від отриманих тілесних ушкоджень.
За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 24 листопада 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12018250230002126 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «СК «Євроінс Україна».
09 листопада 2020 року на адресу відповідача подано заяву про виплату страхового відшкодування дружині ОСОБА_1 та дітям загиблого: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 . Загальна сума вимог страхового відшкодування, заподіяного смертю ОСОБА_5 становить 178704,00 грн., з яких для дружини - 14892,00 грн. моральної шкоди, для кожного з синів по 14892,00 грн. моральної шкоди та по 67014,00 грн. відшкодування на утримання. 
05 лютого 2021 року ПАТ «СК «Євроінс Україна» за вказаною заявою проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 1/5 частку моральної шкоди у розмірі 8935 гривень 20 копійок для дружини загиблого.
08 лютого 2021 року ПАТ «СК «Євроінс Україна» повідомлено, що для прийняття рішення про виплату іншої частини страхового відшкодування потрібно надати інформацію про батьків загиблого ОСОБА_5 , а також банківські реквізити законного представника малолітніх дітей на отримання відшкодування належного малодітнім особам.
На вищевказаний лист позивачка 10 лютого 2021 року надіслала на адресу відповідача заяву про долучення копії довідки з банківськими реквізитами та повідомила, що інші родичі у загиблого ОСОБА_5 , крім дружини ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , які мають право на страхове відшкодування, відсутні. Його батьки померли до його смерті.
02 березня 2021 року відповідач своїм листом повідомив позивачку про те, що рішення щодо виплати страхового відшкодування на дітей буде прийнято після отримання страховою компанією вироку суду про визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, який набрав законної сили.
04 березня 2021 року позивачка направила на адресу відповідача досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, в якій просила невідкладно протягом 7 календарних днів з дня отримання провести виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 169768,80 грн., однак вказана вимога не виконана та страхове відшкодування не виплачено.
На день звернення до суду невиплачена сума страхового відшкодування складала: для дружини ОСОБА_1 - 5956,80 грн. моральної шкоди; для кожного з синів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 по 14892,00 грн моральної шкоди та 67014,00 грн витрат на утримання.
Рішення відповідача про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність вироку суду є безпідставним, оскільки цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу в силу ст.1166, 1187 ЦК України настає незалежно від вини.
З моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а дружина загиблого ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_3 і ОСОБА_3 так і не отримали належного страхового відшкодування, в зв`язку з чим вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 09 лютого 2021 року по 01 липня 2021 року (нарахованої від несплаченої суми у розмірі 169768,80 грн.) у розмірі 9251,24 грн., трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 09 лютого 2021 року по 01 липня 2021 року у розмірі 1995,36 грн., інфляційні витрати від простроченої суми боргу за період з 09 лютого 2021 року по 01 липня 2021 року у розмірі 8116,12 грн.
З урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 25 травня 2021 року та 29 червня 2021 року, позивачка, через свого представника - адвоката Скочиляс І.М., просила суд стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 169768,80 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 4925,62 грн., три відсотки річних у розмірі 1130,62 грн., інфляційні витрати у розмірі 4612,62 грн., а також понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто із страхової компанії на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смертю батька, по 7446,00 грн. на кожного, а всього - 14892,00 грн. 
Стягнуто із страхової компанії на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смертю батька, щомісячно, по 1861,50 грн., починаючи з 08 лютого 2021 року і до 10 квітня 2035 року, та щомісячно по 1861,50 грн., починаючи з 08 лютого 2021 і до 10 липня 2036 року, але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, встановленої страховим полісом №АМ6494120, та не більше загального розміру 134028 грн.
Стягнуто із страхової компанії на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1282,14 грн., три відсотки річних у сумі 272,00 грн., інфляційні витрати у сумі 1060,50 грн., а всього - 2614,64 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто із страхової компанії на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 9000 грн.
Стягнуто із страхової компанії на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що закриття кримінального провадження відносно водія транспортного засобу «БАЗ А079» д.н.з. НОМЕР_1 у зв`язку з невстановленням факту порушення ним правил дорожнього руху, як причини ДТП, не виключає відповідальність цивільно-правову, так як за загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини завдавача шкоди. Водночас, суд зазначив, що відповідальність в такому випадку виключається у разі встановлення непереборної сили та умислу потерпілого у спричиненні шкоди. Однак, за результатом аналізу обставин справи суд першої інстанції не встановив, що ОСОБА_5 помер в результаті свого умислу, а факт непереборної сили відповідачем не доведено. 
Враховуючи, що страховик здійснив часткову виплату страхового відшкодування позивачці ОСОБА_1 в розмірі 8935,20 грн., тоді як загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 44 676 грн., суд дійшов висновку про визнання відповідачем вищевказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком. Тому страховик зобов`язаний був виплатити відповідне відшкодування позивачці та її дітям протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто з 11.11.2020 до 08.02.2021. 
Разом з тим, посилаючись на положення ч. 3 ст. 1193 ЦК України, врахувавши, що причиною ДТП визнано порушення потерпілим п. 4.14а ПДР України, суд визнав таку поведінку потерпілого грубою необережністю, тому зменшив розмір моральної шкоди, обмеживши її на ОСОБА_1 вже виплаченими 8935,20 грн., а на дітей суд зменшив таке відшкодування вдвічі до 7446 грн. на кожну дитину.
Крім того, у зв`язку з втратою годувальника діти мають право на виплати відповідно до ст. 1200 ЦК України в розмірі 36 мінімальних заробітних плат станом на день настання страхового випадку (3723 грн.), тобто 134028 грн. загалом, або по 67014 грн. на кожну дитину. Вказану суму відшкодування суд вирішив стягнути щомісячними платежами до досягнення дітьми повноліття.
У зв`язку з задоволенням позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у меншому, ніж у позові, розміру, суд першої інстанції перерахував розмір пені, 3% річних та інфляційних витрат за кожним із періодичних платежів.
Вказане рішення оскаржено сторонами в апеляційному порядку.
ПрАТ «СК «Євроінс Україна» оскаржує рішення в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, всього на суму 2614,64 грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував пункт 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та дійшов хибного висновку про те, що у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування протягом 90 днів з дня надходження заяви про страхове відшкодування від 11.11.2020. Суд не звернув уваги, що за ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з такою заявою повинна звернутись особа, яка має право на відшкодування. Тоді як в даному випадку з заявою про виплату страхового відшкодування звернулась не позивачка (в тому числі і в інтересах неповнолітніх дітей), а ТОВ «Центр автовиплат поліс». Так як ОСОБА_1 особисто не подавала заяву на виплату страхового відшкодування в інтересах дітей, тому за позицією відповідача, строк для прийняття рішення страховиком не настав, обов`язок страховика з виплати також не настав. Оскільки позивачка не вчинила дій спрямованих для звернення з заявою до відповідача, тому у останнього не виникло грошове зобов`язання перед позивачкою, а тому підстави для застосування статей 524, 533-535, 625 ЦК України відсутні.
На підставі таких доводів, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» просить скасувати рішення в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат всього на суму 2614,64 грн., ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Також просить стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 в сумі 1362,00 грн.
На апеляційну скаргу відповідача представник позивачки ОСОБА_6 подала відзив, у якому не погоджується з позицією апелянта, вважає рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат законним та обґрунтованим. Додатково звертає увагу суду на те, що 01.10.2021 відповідач в добровільному порядку здійснив відшкодування на утримання малолітніх дітей в розмірі 134028,00 грн. та частково моральної шкоди в розмірі 14892,00 грн.
В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс І.М. оскаржується рішення в частині відмови у стягненні повної суми моральної шкоди на користь дітей та дружини загиблого ОСОБА_5 . 
Вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди, суд зменшив розмір страхового відшкодування на 1/2, посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_5 , трапилась з вини та внаслідок грубої необережності останнього. Представник позивачки не погоджується з таким висновком суду, обґрунтовуючи це тим, що за результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020150000000294 у діях водія автобуса марки «БАЗ» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Однак, відсутність складу злочину у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Постановою про закриття кримінального провадження від 25.06.2021 у діях пішохода ОСОБА_5 не встановлено умислу на вчинення кримінального правопорушення, а також не зазначено, що ДТП трапилась внаслідок грубої необережності пішохода, а визначено, що водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування. Факт порушення ПДР ОСОБА_5 не є підставою для визначення дій останнього умисними. 
Ні володілець джерела підвищеної небезпеки, ні страховик не довели наявності непереборної сили або умислу потерпілої особи в заподіяній шкоді. Дії пішохода ОСОБА_5 щодо порушення правил дорожнього руху не можна кваліфікувати як грубу необережність, на переконання апелянта, в діях загиблого проявляється лише звичайна необережність. Тому рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру страхового відшкодування наполовину є невірним та не ґрунтується на законі.
Крім того, посилання суду на положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, скаржник вважає безпідставним, оскільки вказана стаття передбачає можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, а не страхового відшкодування. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» не передбачає права страховика зменшувати передбачений статтею 27 цього Закону розмір страхового відшкодування з урахування вини потерпілого. Такий розмір страхового відшкодування є фіксованим та становить 12 мінімальних заробітних плат, тому вимоги позивачки про виплату відшкодування у повному обсязі є обґрунтованим, а відмова - протиправною. Як визначено у ч. 3 ст. 1193 ЦК України, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, відшкодовується незалежно від його вини, а ліміт відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, дружині, батькам та дітям, з огляду на положення ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» застосовується без випадків зменшення цього розміру.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини, що було залишено судом першої інстанції поза увагою.
Відтак апелянт вважає, що судом безпідставно зменшено розмір моральної шкоди та не надано юридичної оцінки мотивів, якими він керувався, зменшуючи на 1/2 розмір моральної шкоди, що підлягають виплаті на дітей. Тому просить скасувати рішення в частині зменшення страхового відшкодування, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити в повному обсязі, у решті - рішення залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу позивачки не надходив.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі з 27 серпня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 27.08.2016 (а.с.10). В шлюбі у них народилось двоє синів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).
22 листопада 2018 року на автодорозі Н-16 Золотоноша - Черкаси - Сміла - Умань сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 , та пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_5 помер у лікарні протягом 30 діб (а.с.91-92).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 вересня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 37 років в м. Сміла Черкаської області, про що 26 листопада 2018 року складено відповідний актовий запис №821 (а.с.14).
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 грудня 2020 року, відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №12018250230002126 внесені до реєстру 16 грудня 2020 року за фабулою: «22 листопада 2018 року близько 18 години 00 хвилин на автодорозі Золотоноша - Черкаси - Сміла - Умань на 65 км + 200, водій автобуса «БАЗ А-7923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рухаючись в сторону м. Сміла, зачепив правим боковим дзеркалом пішохода ОСОБА_5 , який різко вибіг на проїзну частину догори, у результаті чого останнього було доставлено до Смілянської ЦРЛ із тілесними ушкодженнями» - правова кваліфікація - ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.30).
Постановою від 25 червня 2021 року кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до полісу №АМ6494120, який був діючий станом на 22 листопада 2018 року (а.с.16).
09 листопада 2020 року представник позивачки за дорученням ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поміч» звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив, згідно зі ст.ст. 27, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою, здійснити виплату страхового відшкодування, а саме: дружині потерпілого ОСОБА_1 - моральну шкоду у сумі 14892,00 грн.; синам потерпілого ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - моральну шкоду у сумі 14892,00 грн. та відшкодування на утримання у сумі 67014,00 грн. кожному. Належне страхове відшкодування у розмірі 178704 грн. просив, на підставі п.27.5 ст.27 вказаного Закону, здійснити у вигляді одноразової виплати, шляхом перерахування коштів за наданими ним реквізитами.
Відповідно до копії платіжного доручення №6753 від 05 лютого 2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» перерахувало на рахунок, зазначений у заяві, отримувачем за яким є «Центр автовиплат поліс», 8935,20 грн. як страхове відшкодування за актом №33637/21 від 05.02.2021 року за заявою «Центр автовиплат поліс», поліс №024005-2307-6494120 (а.с.19).
Крім того, листом №119-юр від 08 лютого 2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомило ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» про відсутність у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» документів та інформації про батьків ОСОБА_5 , в зв`язку з чим просило надати відповідну інформацію. Крім того, запропоновано надати банківські реквізити ОСОБА_1 для переказу страхового відшкодування, належного малолітнім дітям (а.с.20-21).
10 лютого 2021 року представник позивачки ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» направило на адресу ТОВ «СК «Євроінс Україна» заяву про долучення документів, до якої до додано довідку про банківські реквізити ОСОБА_1 (а.с.22-24).
18 лютого 2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомило ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» про те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 , не наступила та дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок, в зв`язку з чим страховик не може здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, внаслідок ДТП, що мала місце 22 листопада 2018 року (а.с.25-26).
15 березня 2021 року представник позивачки ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» направило на адресу ТОВ «СК «Євроінс Україна» заяву про долучення документів, до якої додано: підтвердження факту смерті батьків загиблого ОСОБА_5 ; копію витягу з ЄРДР №12018250230002126; відповідь на адвокатський запит Черкаської обласної прокуратури від 22.12.2020; відповідь на запит КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Бобринської» від 04.01.2021; копію довідки про причини смерті ОСОБА_5 (а.с.27-33).
Згідно листом №924-05.3-14 від 23 лютого 2021 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за результатами пошуку по наявним актовим записам та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актові записи, які зберігаються в архіві Маловисківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а саме: актовий запис №3 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 02 лютого 1981 року Мар`янівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області. Батьком якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір`ю - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; актовий запис №9 про смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складений 13 лютого 2012 року Мар`янівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7 ; актовий запис №31 про смерть ОСОБА_9 (після державної реєстрації розірвання шлюбу з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 03 серпня 2012 року Мар`янівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8 . Відомості вказаних актових записів в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відповідають паперовим носіям (а.с.29).
Таким чином, батьки ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок отриманих у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді травм, померли до дня даної пригоди.
Отже, на момент звернення з позовом шкода, завдана позивачці смертю ОСОБА_5 , відшкодована в розмірі 1/5 від передбаченого законом розміру відшкодування (на ОСОБА_1 в розмірі 8935,20 грн.). В решті заявлених платежів страхова компанія відмовила у виплаті, посилаючись на те, що позивачкою не підтверджено інформацію щодо батьків ОСОБА_5 , позивачка не мала права передавати повноваження з представництва інтересів її дітей своєму представнику за дорученням (за відсутності згоди органу опіки та піклування, ст. 240 ЦК України), вина заподіювача шкоди не встановлена.
В апеляційній скарзі позивачки та у її відзиві на апеляційну скаргу відповідача стороною позивача визнається, що страховик після ухвалення оскаржуваного рішення виплатив 01.10.2021 утримання на малолітніх дітей у розмірі 134028,00 грн. та частково моральну шкоду в розмірі 14892,00 грн.
До правовідносин, які виникли в даному випадку, застосовуються такі норми закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
З урахуванням того, що на день настання страхового випадку (22.11.2018) мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 3723,00 грн, а ОСОБА_1 підтвердила коло осіб, які мають право на відшкодування такої шкоди ( ОСОБА_1 та двоє їхніх неповнолітніх дітей), колегія суддів погоджується з розрахунком стороною позивача загального розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 44676,00 грн. (із розрахунку 3723,00 грн. х 12), тобто по 14892,00 грн. на кожну особу, яка має право на відшкодування такої шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки (в тому числі, і в інтересах неповнолітніх дітей), суд першої інстанції вирішив зменшити вказану вище суму до вже виплаченої страховиком суми ОСОБА_1 (8935,20 грн.), а малолітнім дітям суд вирішив зменшити розмір відшкодування наполовину (по 7446 грн. кожному). При цьому таке рішення суд мотивував тим, що за аналізом обставин справи суд встановив у діях потерпілого у ДТП прояву грубої необережності, яка за висновком суду полягала в тому, що ОСОБА_5 в порушення ПДР України (п. 4.14а) раптово вийшов на проїзну частину поза пішохідним переходом, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, що наближаються, та не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, внаслідок чого і трапилась ДТП.
Суд апеляційної інстанції з таким висновком місцевого суду не погоджується.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, а у разі страхування цивільно-правової відповідальності - на страховика, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Суд першої інстанції правильно встановив, що в даному випадку умисел потерпілого та наявність непереборної сили не доведені.
Підставою для зменшення відшкодування шкоди суд першої інстанції зазначив грубу необережність в діях потерпілого, який не дотримався п. 4.14а ПДР України.
Відповідно до пункту 4.14. Правил дорожнього руху пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;
Згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі.
Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки із страховика, суд послався на положення ст. 1193 ЦК України, зменшив розмір моральної шкоди у зв`язку з тим, що на думку суду, в діях потерпілого у ДТП, мала місце груба необережність.
У постанові про закриття кримінального провадження від 25.06.2021 хоча і встановлено вину потерпілого у порушенні п. 4.14а ПДР України, однак не визначено обставини, за яких потерпілий вийшов на смугу руху автомобіля, зокрема, не встановлено факт стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 , не виключено факт погіршеного стану здоров`я. Саме по собі посилання в постанові про закриття кримінального провадження на те, що ДТП трапилась у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 вибіг на смугу руху автомобіля, чим порушив п. 4.14а ПДР, не є підставою для висновку про грубу необережність загиблого у ДТП. Зважаючи на те, що обов`язок доведення грубої необережності в діях ОСОБА_5 покладено на відповідача, який належних та достатніх доказів на підтвердження цьому суду не надав, колегія суддів вважає недоведеним прояв грубої необережності в діях ОСОБА_5 під час дорожньо-транспортної пригоди. 
Тому, на думку апеляційного суду підстави для зменшення моральної шкоди на підставі ст. 1193 ЦК України в даному випадку не доведені. З огляду на викладене, апеляційна скарга сторони позивача підлягає задоволенню.
Крім того. пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
Згідно із частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
Суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача майнової шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, дійшов висновку про стягнення шкоди, заподіяної малолітнім дітям смертю батька, щомісячно по 1861,50 грн., починаючи з 08 лютого 2021 року і до 10 квітня 2035 року, та щомісячно по 1861,50 грн., починаючи з 08 лютого 2021 і до 10 липня 2036 року, але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, встановленої страховим полісом № АМ6494120, та не більше загального розміру 134028,00 грн.
Рішення суду в частині відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, не оскаржується сторонами, тому не підлягає перегляду апеляційним судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Що стосується апеляційної скарги страховика ПрАТ «СК України «Євроінс Україна», то її вимоги зводяться до оскарження рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних як відповідальність боржника за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
Незгода з рішенням в цій частині відповідач мотивує тим, що у страховика не виникло зобов`язання з виплати страхового відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, оскільки заяву від імені дітей подала не їхня матір ОСОБА_1 як законний представник, а ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс», який не має права звертатись в інтересах дітей. При цьому, апелянт посилається на порушення ст. 240 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Частиною першою статті 245 ЦК України визначено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до законодавства має вчинятися правочин.
Статтею 240 ЦК України встановлено, що представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.
Представництво за законом є різновидом представництва, підставою виникнення якого, на відміну від добровільного представництва, виступає не воля особи, яку представляють, а вказані у законі юридичні факти. Так, законне представництво батьків засновується на позитивному юридичному факті походження дітей від батьків, недосягнення дитиною віку, з якого пов`язується можливість самостійного набуття і здійснення цивільних прав та обов`язків, а також на відповідних нормах закону.
Характерною рисою представництва за законом є виникнення відповідних повноважень у представників незалежно від їх волі. Самі представницькі повноваження виникають за наявності відповідних юридичних фактів автоматично. Втратити свої повноваження законні представники можуть тільки із втратою свого правового статусу батьків, опікунів, усиновлювачів.
В даному випадку, як вбачається із нотаріально посвідченої довіреності від 08.10.2020 ОСОБА_1 уповноважила ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» в особі директора Шелепінського Ореста Михайловича здійснювати представництво її інтересів по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.11.2018, в результаті якої загинув ОСОБА_5 в усіх підприємствах, установах та організаціях. Тобто дана довіреність видана ОСОБА_1 з повним спектром повноважень, в тому числі і щодо її інтересів як законного представника її малолітніх дітей.
З заявою про виплату страхового відшкодування, в тому числі і на користь малолітніх дітей позивачки, звернулось ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» в особі директора Шелепінського О.М., який діяв на підставі довіреності від 08.10.2020.
З огляду на те, що зміст заяви про виплату страхового відшкодування не суперечить інтересам дітей, колегія суддів не погоджується з твердження відповідача про те, що ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» не мало права звертатись з такою заявою. А тому, звернення з заявою ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» про виплату страхового відшкодування є підставою для виплати страховиком страхового відшкодування. 
З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про ненастання у останнього грошового зобов`язання та відповідно відсутності підстав для відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України виключно у зв`язку з тим, що не підтверджено підстави для звернення в інтересах малолітніх дітей. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «СК «Євроінс Україна» не встановлено.
Отже, переглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг обох сторін, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в цілому правильно дослідив матеріали справи, надав повну оцінку доводам сторін, однак апеляційний суд не погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення моральної шкоди за відсутності достатніх доказів від відповідача на підтвердження наявності грубої необережності в діях потерпілого в ДТП ОСОБА_5 . Тому, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни підлягає задоволенню, тоді як підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «СК «Євроінс Україна» колегія суддів не встановила. Рішення в оскаржуваній позивачкою частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 : для дружини ОСОБА_1 в розмірі 5956,80 грн., для кожного з дітей по 14892 грн.
У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги позивачки, а також враховуючи, що вона звільнена від сплати судового збору за звернення з таким позовом за законом, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати в розмірі 1362,00 грн. в суді апеляційної інстанції (які мала б понести позивачка у разі відсутності у неї пільг), підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни задовольнити.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2021 року змінити, скасувавши його в частині відмови в стягненні з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування моральної шкоди.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 , в розмірі 5956,80 грн.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2021 року змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заподіяної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смертю батька, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», на користь ОСОБА_1 , з 7446,00 грн. до 14892,00 грн. на кожну дитину.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в дохід держави судові витрати в розмірі 1362,00 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді