ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 жовтня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 743/269/21
Головуючий у першій інстанції – Павленко О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1390/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                  головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                  суддів:  Скрипки А.А., Харечко Л.К.
                                  секретар: Позняк О.М.     
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав (суддя Павленко О.В.), ухвалене о 12 год. 32 хв. у смт Ріпки, повний текст рішення складено 23 липня 2021 року,
                                 В С Т А Н О В И В:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі, якій розірвано рішенням Ріпкинського районного суду від 01 березня 2016 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 . Позивачка вказувала, що одразу після народження доньки відповідач залишив сім`ю, припинив спілкуватися з дружиною та займатись вихованням доньки. Востаннє, коли ОСОБА_2 відвідував доньку, їй було три місяці. Вихованням, піклуванням, здоров`ям, розвитком, утриманням дитини займається тільки ОСОБА_1 . Відповідач вже декілька років поспіль проживає та працює за кордоном, зв`язок сторони не підтримують.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2021 року позов задоволено, позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, окрім того дитина навіть не знайома зі своїм батьком та вважає його сторонньою особою, відповідач не приймає ніякої участі в житті дитини. Суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього законодавством України батьківських обов`язків та наміру їх виконувати не виявляє, про що свідчить його поведінка.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами справи не доведена, належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків чи свідомого нехтування позивачем у справі не надано. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів на доньку, веде добропорядний спосіб життя, має постійне місце проживання, працює, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, позитивно характеризується за місцем проживання, що було підтверджено показами свідків, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався. ОСОБА_2 посилається, що при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, що немає можливостей змінити поведінку батька дитини в кращу сторону, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. За доводами відповідача, він перебуває на заробітках, допомагає матеріальному забезпеченню дитини, сприяє культурному та фізичному розвитку дитини, але у зв`язку з перебуванням на заробітках тривалий час не має змоги бачитися з дитиною. Також ОСОБА_2 вказує, що заперечення ним позовних вимог про позбавлення батьківських прав, надання доказів на обґрунтування своєї позиції також додатково вказує на наявність у нього бажання піклуватися про свою доньку та виховувати її. Відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про негативну поведінку по відношенню до доньки, відсутні докази того, що позбавлення батьківських прав в даній ситуації є необхідним, що вимоги про застосування саме такого крайнього заходу є доведеними і що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Позивачка вважає оскаржуване відповідачем рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, що судом повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи та підтверджені такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За доводами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 бачив дитину декілька разів після її народження, маючи при цьому всі можливості, жодних перешкод для спілкування з дитиною не чиниться, а навпаки створюються для цього всі умови. Позивачка вказує, що розгляд справи триває близько п`яти місяців і за цей час ніякої дії по відношенню до дитини (ані телефонного дзвінка, ані побачення) батько не вчинив. Також ОСОБА_1 стверджує, що конфлікту між сторонами щодо виховання та проживання дитини на території іншої країни не існує, а відбулась телефонна розмова з приводу виїзду дитини на відпочинок (оздоровлення) за кордон, оскільки потрібна згода батька.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
По справі встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2016 року (а.с.5).
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з 23 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; в іншій частині позову відмовлено (а.с.6).
Відповідно до довідки Замглайського старостинського округу Ріпкинської селищної ради ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в буд. АДРЕСА_1 (а.с.8).
Згідно з характеристикою від 05 лютого 2021 року, наданою Замглайським старостинським округом Ріпкинської селищної ради, ОСОБА_1 постійно проживає в смт Замглай з дня народження до теперішнього часу, одна виховує малолітню дитину, ОСОБА_3 , за місцем проживання характеризується з позитивної сторони (а.с.9).
Згідно з довідкою комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Здорова родина» Ріпкинської селищної ради дитина ОСОБА_3 перебуває на обліку в дитячій консультації Ріпкинської амбулаторії загальної практики – сімейної медицини з народження. Дівчинкою постійно піклуються мати та бабуся (а.с.10).
Відповідно до довідки Замглайського закладу дошкільної освіти «Малятко» ОСОБА_3 зарахована до спискового складу ЗДО з 24.03.2017 року. Мати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , постійно цікавиться життям доньки в садочку, відвідує свята, приймає участь у різноманітних заходах дошкільного закладу. В період відсутності ОСОБА_7 дитиною опікуються її бабуся та дідусь – батьки ОСОБА_8 . За період перебування дівчинки в закладі дошкільної освіти жодного разу батько, ОСОБА_2 , дитиною не цікавився (а.с.11).
Довідкою Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби підтверджується відсутність у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів станом на 13 травня 2021 року. Згідно матеріалів виконавчого провадження аліменти перераховуються стягувачу ОСОБА_1 поштовим переказом (а.с.25, 26).
Рішенням виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради №55 від 28 квітня 2021 року затверджено висновок органу оіпки та піклування Ріпкинської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, моральний і духовний розвиток (а.с.34-35).
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, апеляційний суд враховує наступне.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення ОСОБА_2   батьківських прав, позивач ОСОБА_1 посилалась, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не приймає участі у житті дитини, не забезпечує необхідного утримання дитини.
Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.
У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини СПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.
Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позивачкою не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні його доньки і умисне ухилення від їх виконання.
Навпаки, за матеріалами справи встановлено, що заборгованості зі сплати аліментів відповідач не має. При цьому аліменти він сплачує поштовим переказом.
ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що підтверджується матеріалами справи і свідчить про його інтерес до дитини.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки у висновку відсутні відомості, що він був складений за участю батька дитини, а також він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з метою недопущення розриву сімейних зв`язків, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте, апеляційний суд визнає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 і покласти на орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Чернігівської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 на його користь з позивачки підлягає стягненню 1362 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, - 
                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2021 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Чернігівської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 1362 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 7 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                             Судді: