Справа № 442/6839/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М. 
Провадження № 33/811/1433/21                 Доповідач: Урдюк Т.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника – адвоката Сисина С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 20 серпня 2021 о 09 год. 20 хв. у м. Дрогобичі по вул. Самбірській, 76, керував транспортним засобом марки «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду для визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі з метою встановлення алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року та провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що у поліцейського в руках був «Драгер», в якому був уже використаний мундштук. Саме за допомогою цього приладу йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Крім того, не зважаючи на його бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, поліцейські відмовились направляти його у Дрогобицьку ЦМЛ. 
Вказує на те, що працівники поліції не роз`яснювали йому його прав, поводили себе зухвало та ображали його. Після того, як вони включили нагрудні камери, то стали спокійніші і намагалися розмовляти з ним культурно.
Після того як він написав у протоколі, що не вживав алкоголю та не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, йому дозволили сісти за кермо, сказавши йому, що ніяких претензій до нього немає. Однак у подальшому він отримав повістку з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, де дізнався, що стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апелянт звертає увагу на те, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом.
Вважає наявний у матеріалах справи запис з нагрудних камер спостереження патрульних недопустимим доказом, оскільки відсутній безперервний відеозапис з місця події. Крім того, на переконання апелянта, даний відеозапис підтверджує безпідставність зупинки і затримання його автомобіля.
Також зазначає, що працівники поліції протиправно не доставили його до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння. 
Апелянт наголошує, що на зазначеному вище відеозаписі зафіксована лише його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
Крім того, звертає увагу на відсутність двох свідків під час його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння; відсутність акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, а наявне у матеріалах справи направлення водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння було складене у його відсутності, форма такого направлення не відповідає додатку №1 до Інструкції.
Заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його представника – адвоката Сисина С.В. на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Частиною 1 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, з`ясував позицію ОСОБА_1 , зокрема і в частині ставлення його до інкримінованого йому правопорушення, та дійшов правильного висновку про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі – Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу серії ОБ №044662 від 20 серпня 2021 року (а.с. 3) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, однак останній від проходження такого огляду відмовився, відтак твердження апелянта про те, що він відмовився лише від проведення його огляду поліцейським не ґрунтуються на матеріалах справи 
Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Покликання ОСОБА_1 на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено у відсутності свідків, до уваги апеляційним судом не береться, оскільки ст. 254 КУпАП, якою передбачено порядок складення протоколу про адміністративне правопорушення, такої вимоги не містить. 
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
З огляду на те, що під час висловлення поліцейським вимоги ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та відмови останнього від проходження такого огляду поліцейським застосовувались спеціальні технічні засоби відеозапису, сам відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому у поліцейського був відсутній обов`язок щодо залучення свідків. Таким чином вимоги, встановлені ч. 2 ст. 266 КУпАП, працівниками поліції було дотримано.
При цьому хоч наявний в матеріалах справи відеозапис є фрагментарним, водночас на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Покликання апелянта на відсутність у матеріалах справи акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки даний акт було складено працівниками поліції (а.с. 4), з зазначенням виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Також у такому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та відмовився підписувати акт огляду.
Стосовно покликання апелянта на те, що наявне у матеріалах справи направлення не відповідає формі направлення, визначеній Інструкцією №1452/735, то дане твердження не ґрунтується на матеріалах справи.
Так, відповідно до п. 8 Інструкції №1452/735 форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
З аналізу наявного у матеріалах справи направлення вбачається, що таке складено відповідно до п. 8 зазначеної Інструкції, оскільки містить усі ключові дані, вказані у додатку 1 до Інструкції №1452/735, а тому у суду відсутні підстави вважати таке направлення недійсним.
Крім того, ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а направлення на огляд водія для визначення стану сп`яніння надається лише медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд. 
Стосовно тверджень апелянта, що працівники поліції поводились щодо нього зухвало, то будь-яких проявів упередженого ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 під час висловлення йому вимоги пройти огляд на стан сп`яніння матеріали справи, в тому числі й наявний відеозапис з камер спостереження патрульних, не містять. Не надані такі ОСОБА_1 і під час розгляду справи апеляційним судом.
Як слідує зі змісту складеного протоколу, ОСОБА_1 ознайомився з таким та у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», по суті порушення зазначив, що «алкоголю не вживав, приймав лікарські засоби». Крім цього, ОСОБА_1 було роз`яснено його процесуальні права, після чого останній без жодних зауважень та заперечень підписав вказаний протокол про адміністративне правопорушення у відповідних графах.
Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснювали його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Щодо покликання ОСОБА_1 на безпідставність зупинки його транспортного засобу, то, як слідує з матеріалів справи та пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що працівники поліції висловили йому претензії, що він проїхав перехрестя вулиць Самбірська-Сагайдачного у м. Дрогобичі на червоне світло світлофора), за результатами зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції складено постанову серії ЕАО №4662630. Відтак у суду відсутні підстави вважати, що працівники поліції у даній ситуації діяли, порушуючи вимоги ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».
При цьому апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що апеляційний перегляд здійснюється виключно в межах апеляційної скарги на рішення за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №044662 від 20 серпня 2021 року. Складена щодо ОСОБА_1 постанова серії ЕАО №4662630 може бути ним оскаржена в судовому порядку, однак у межах іншого провадження.
З огляду на наведене, апеляційним судом не перевіряється факт вручення зазначеної постанови ОСОБА_1 .
Твердження ОСОБА_1 про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом після складання протоколу, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, апеляційний суд оцінює критично, адже вказаний факт жодним чином не впливає на обсяг вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк